ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" березня 2026 р. Справа№ 910/214/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тищенко А.І.
суддів: Михальської Ю.Б. 
Мальченко А.О. 

секретар судового засіданні: Романенко К.О.,
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 03.03.2026,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум»
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 22.05.2025 (повний текст складено 30.05.2025)
у справі №910/214/25 (суддя Павленко Є.В.)
за позовом Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню 
соціальних виплат
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум»
про  визнання недійними додаткових угод та стягнення безпідставно 
сплачених грошових коштів у розмірі 187 912, 71 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум» про визнання недійними додаткових угод: від 16.08.2022 №1, від 14.09.2022 №2, від 4.11.2022 №3, - до укладеного між сторонами договору про постачання (закупівлю) електричної енергії від 10.01.2022 №1, а також просив суд стягнути з відповідача 187 912, 71 грн безпідставно набутих грошових коштів на підставі приписів статті 1212 Цивільного кодексу України.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що додатковими угодами №№1-3 до договору сторони збільшили ціну за одиницю товару, у порівняні з ціною, визначеною в договорі про постачання (закупівлю) електричної енергії від 10.01.2022 №1, на 32,87%, що є підставою визнання їх недійсними у відповідності до статтей 203, 215 Цивільного кодексу України. Таким чином, позивач безпідставно сплатив на користь відповідача грошові кошти на загальну суму 187 912, 71 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви 

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі №910/214/25 позов задоволено.
Визнано недійсною додаткову угоду від 16 серпня 2022 року №1 до договору про постачання (закупівлю) електричної енергії від 10 січня 2022 року №1, які укладені між Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, місто Київ, проспект Любомира Гузара, будинок 7; ідентифікаційний код 22886300) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум» (03186, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Антонова, будинок 5, літера «А», офіс 320; ідентифікаційний код 39568531).
Визнано недійсною додаткову угоду від 14 вересня 2022 року №2 до договору про постачання (закупівлю) електричної енергії від 10 січня 2022 року №1, які укладені між Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, місто Київ, проспект Любомира Гузара, будинок 7; ідентифікаційний код 22886300) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум» (03186, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Антонова, будинок 5, літера «А», офіс 320; ідентифікаційний код 39568531).
Визнано недійсною додаткову угоду від 4 листопада 2022 року №3 до договору про постачання (закупівлю) електричної енергії від 10 січня 2022 року №1, які укладені між Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, місто Київ, проспект Любомира Гузара, будинок 7; ідентифікаційний код 22886300) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум» (03186, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Антонова, будинок 5, літера «А», офіс 320; ідентифікаційний код 39568531).
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум» на користь Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат 187 912, 71 грн основної заборгованості та 9 689, 60 грн судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів 

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергум» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення було прийнято без встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує, що при укладенні спірних додаткових угод до договору, сторонами не порушено вимог частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки внаслідок укладення цих додаткових угод ціна за одиницю товару не перевищувала 10% від попередньої ціни з урахуванням попередніх змін, внесених попередніми додатковими угодами.
Також скаржник зазначає, що вищезазначене підтверджується довідками Черкаської та Київської торгово-промисловими палати (експертні висновки), які згідно з умовами договору визначались як обов`язковою умовою для підтвердження факту коливання цін на ринку електроенергії.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін, наголошуючи на законності та обґрунтованості останнього.
Скаржником було подано додаткові пояснення, в яких останній звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було враховано що додаткова угода №1 від 16.08.2022 була укладена з дотриманням ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Ціна за одиницю товару змінилась з 3,64999 грн з ПДВ до 4,01 грн з ПДВ, що складає 9,86%.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат відповідно до оголошення №UА-2021-12-07-003094-а від 07.12.2021 проводилась процедура закупівлі електричної енергії згідно Закону України «Про публічні закупівлі».
За результатом проведення відкритих торгів в системі «Prozorro» 10.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум» (постачальник) та Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (споживач) було укладено договір №1 про постачання (закупівлю) електричної енергії, за умовами якого постачальник продає електричну енергію на 2022 рік (ДК 021:2015 - 09310000-5) споживачу для забезпечення потреб електроустановок останнього за допомогою технічних засобів розподілу електричної енергії, а Центр - оплатити постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснити інші платежі за умовами цього договору.
Умовами договору сторони передбачили таке.
Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період січень - грудень 2022 року становить 600 000 кВт/год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. Обсяги закупівлі електричної енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (пункт 1.3.).
Строк поставки товару: січень - грудень 2022 року (пункт 2.1.).
Місце поставки (передачі) товару: межа балансової належності об`єкта споживача за адресою: 03165, проспект Любомира Гузара, будинок 7 (пункт 2.2.).
Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній (тендерній) пропозиції, яка є додатком до цього договору (додаток № 2) (пункт 2.4.).
Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладання цього договору становить 3,64999 грн з ПДВ за 1 кВт/год. (пункт 4.1.). 
Ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених статтею 41 Закону. Механізм такої зміни може бути частиною комерційної (тендерної) пропозиції постачальника. Відповідні умови оформлюються сторонами двосторонньою угодою. У разі, якщо споживач не приймає нові умови, він зобов`язаний протягом 20-ти днів з моменту отримання повідомлення про зміну ціни повідомити про свою незгоду постачальнику та ініціювати дострокове розірвання договору шляхом підписання й направлення відповідної додаткової угоди (пункт 4.2.).
Очікувана вартість електричної енергії за цим договором визначається з урахуванням суми очікуваної вартості обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаного в пункті 1.3. цього правочину, та становить 2 189 994,00 грн з ПДВ (загальний фонд - 1 687 822,00 грн, спеціальний фонд - 308 600,00 грн, за рахунок відшкодованих коштів - 193 572,00 грн) (пункт 4.4.). 
Розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (пункт 4.5.).
Цей договір є укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2022 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 12.1.).
Умови цього договору можуть бути змінені за згодою сторін у порядку, визначеному законодавством України, шляхом укладання сторонами додаткової угоди до цього договору. Істотні умови договору можуть змінюватися у випадках, передбачених діючим законодавством України, зокрема статтею 41 Закону «Про публічні закупівлі» (пункт 12.3.). 
Усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово й підписуються уповноваженими особами обох сторін (пункт 12.5.).
У додатку № 2 до договору (комерційна пропозиція) визначено, що ціна за спожиту електричну енергію по точкам обліку споживача складає 3,64999 грн з ПДВ за 1 кВт/год.
Цей договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.
В подальшому до вказаного договору укладено три додаткові угоди.
16.08.2022 укладено додаткову угоду №1, в якій пункт 1.3. договору викладено в редакції цієї додаткової угоди, відповідно до якої очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період січень - грудень 2022 року складає 570 243,065 кВт/год. Цією ж додатковою угодою пункт 4.1. договору та додаток №2 (комерційна пропозиція) було викладено в новій редакції, відповідно до якої споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення договору становить: з 10 січня 2022 року по 31 липня 2022 року - 3,64999 грн з ПДВ за 1кВт/год; з 1 серпня 2022 року по 31 грудня 2022 року - 4,01 грн з ПДВ за 1 кВт/год. Ця додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами та діє до 31 грудня 2022 року. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця) - з 1 серпня 2022 року.
Додатковою угодою №2 від 14.09.2022 пункт 1.3. договору викладено в редакції цієї додаткової угоди, відповідно до якої очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період січень - грудень 2022 року складає 546 942,11 кВт/год. Цією ж додатковою угодою пункт 4.1. договору та додаток №2 (комерційна пропозиція) було викладено в новій редакції, відповідно до якої споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення договору становить: з 10 січня 2022 року по 31 липня 2022 року - 3,64999 грн з ПДВ за 1кВт/год; з 1 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року - 4,01 грн з ПДВ за 1 кВт/год, з 1 вересня 2022 року по 31 грудня 2022 року - 4,41 грн з ПДВ за 1 кВт/год. Ця додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами та діє до 31 грудня 2022 року. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця) - з 1 вересня 2022 року.
Додатковою угодою №3 від 04.11.2022 пункт 1.3. договору викладено в редакції цієї додаткової угоди, відповідно до якої очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період січень - грудень 2022 року складає 529395,71 кВт/год. Цією ж додатковою угодою пункт 4.1. договору та додаток №2 (комерційна пропозиція) було викладено в новій редакції, відповідно до якої споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення договору становить: з 10 січня 2022 року по 31 липня 2022 року - 3,64999 грн з ПДВ за 1кВт/год; з 1 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року - 4,01 грн з ПДВ за 1 кВт/год, з 1 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року - 4,41 грн з ПДВ за 1 кВт/год, з 1 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року - 4,85 грн з ПДВ за 1 кВт/год. Ця додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами та діє до 31 грудня 2022 року. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця) - з 1 жовтня 2022 року.
На виконання умов договору, з урахуванням вказаних додаткових угод, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергум» в період з серпня по грудень 2022 року поставило, а Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - спожив та оплатив електричну енергію в загальному розмірі 202 686 кВт/год на загальну суму 927 714, 58 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: актів приймання-передачі електричної енергії: від 08.09.2022 №8 за серпень 2022 року на суму 179 648, 00 грн (44 800 кВт/год електричної енергії по ціні 4,01 грн з ПДВ); від 30.09.2022 № 9 за вересень 2022 року на загальну суму 177 207, 03 грн (40 183 кВт/год електричної енергії по ціні 4,41 грн з ПДВ), від 10.11.2022 №10 на суму 197 487, 15 грн (40 719 кВт/год електричної енергії по ціні 4,85 грн з ПДВ), від 07.12.2022 №11 за листопад 2022 року на суму 186 686, 20 грн (38 492 кВт/год електричної енергії по ціні 4,85 грн з ПДВ), від 21.12.2022 №12 за грудень 2022 року на суму 186 686, 20 грн (38 492 кВт/год електричної енергії по ціні 4,85 грн з ПДВ), а також платіжних доручень: від 08.09.2022: №305 на суму 172 648, 00 грн та №306 на суму 7 000, 00 грн, від 11.10.2022: №345 на суму 40 000, 00 грн та №348 на суму 137 207, 03 грн, від 11.11.2022: №397 на суму 45 000, 00 грн та №398 на суму 152 487, 15 грн, від 08.12.2022: №436 на суму 142 686, 20 грн та №437 на суму 44 000, 00 грн, від 21.12.2022: №468 на суму 151 686, 20 грн та №469 на суму 35 000, 00 грн.
06.09.2024 на адресу Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надійшов лист Святошинської окружної прокуратури міста Києва від 05.09.2024 №44-4641ВИХ-24, у якому позивача було повідомлено про те, що додатковими угодами №№1-3 до договору сторони збільшили ціну за одиницю товару, у порівняні з ціною, визначеною в договорі, на 32,87%, чим порушили вимоги статті 41 Закону «Про публічні закупівлі». Таким чином, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат безпідставно сплатив на користь відповідача грошові кошти на загальну суму 187 912, 71 грн.
У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача з претензією від 17.09.2024 №09/1127-044 та повторною претензією від 07.11.2024 №051/044-594 щодо повернення безпідставно сплачених грошових коштів у сумі 187 912, 71 грн. Однак, ці претензії були залишені відповідачем без задоволення та виконання, що і стало підставою звернення з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин, згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до частин 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з положеннями статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів зауважує, що положеннями статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 Цивільного кодексу України.
Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.
Договір №1 від 10.01.2022 про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу за державні кошти укладено сторонами за результатами процедури проведення публічних торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Положеннями статті 5 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;
3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.
Отже, Законом України «Про публічні закупівлі» встановлено імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватись виключно у випадках, визначених статтею 41 Закону.
Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 22 Закону «Про публічні закупівлі» тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.
Таким чином, зазначені положення Закону України «Про публічні закупівлі» дають підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №927/636/21, від 07.12.2022 у справі №927/189/22, від 16.02.2023 у справі №903/383/22).
У постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (пункт 56).
Колегія суддів зазначає, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 зупинено апеляційне провадження у справі №910/214/25 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.
Ухвала суду мотивована тим, що передаючи справу №920/19/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 (стосовно питання застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у подібних правовідносинах до аналогічних вимог прокурора), які врахували суди попередніх інстанцій та на яку посилається апелянт, обґрунтовуючи апеляційну скаргу.
Крім того, предмет та обставини справи №910/214/25 є подібними до справи №920/19/24, що передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки мають однакові правові підстави виникнення спору та заявлені позовні вимоги.
Так, у справі №920/19/24 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 21.11.2025, у якій дійшла, зокрема, таких висновків:
«150. Отже, норми пункту 2 частини 5 статті 41 Закону №922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону №922-VIII.
151. Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
152. Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону №922-VIII.
153. Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
154. До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше, ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
155. Велика Палата Верховного Суду з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
156. Варто наголосити на тому, що, з`ясовуючи законодавчу еволюцію пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на нормативне закріплення подібної можливості у постанові КМУ №1178, у підпункті 2 пункту 19 (в редакції постанови КМУ №1067) якої, з-поміж іншого, визначено, що обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 % застосовується щодо кожного окремого випадку збільшення ціни за одиницю товару (без обмеження кількості змін), а змінена ціна за одиницю товару не повинна перевищувати 50 % ціни за одиницю товару, що передбачена в початковому договорі про закупівлю.
157. Тобто положеннями постанови КМУ №1178 (в редакції постанови КМУ від 01 вересня 2025 року №1067), на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50 %, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10 % під час кожного внесення змін до договору про закупівлю.
158. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду висновує, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше, ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом №1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIIIне стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
159. Виняток з обмежень викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.».
Позивач стверджує, що укладені сторонами додаткові угоди №№ 1, 2, 3 до договору про постачання (закупівлю) електричної енергії №1 від 10.01.2022, укладені за відсутності документально підтвердженого коливання ціни на товар електричну енергію в порівнянні з умовами укладеного сторонами договору, чим збільшили ціну за 1 кВт/год з 3,64999 грн до 4,85 грн тобто на 32,9 %, що є порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому їх слід визнати недійсними та повернути безпідставно сплачені бюджетні кошти за цими угодами на користь бюджету позивача.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.
Частиною 1 статті 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон «Про публічні закупівлі» не містить виключень з цього правила.
Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:
- відбувається за згодою сторін;
- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);
- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);
- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;
- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
За приписами до частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами 3 та 4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Слід зазначити, що 16.08.2022 сторони за взаємною згодою уклали додаткову угоду №1 до договору про постачання (закупівлю) електричної енергії №1 від 10.01.2022, відповідно до умов якої пункт 1.3. договору викладено в редакції цієї додаткової угоди, в якій зазначено що очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період січень - грудень 2022 року складає 570 243,065 кВт/год. Цією ж додатковою угодою пункт 4.1. договору та додаток №2 (комерційна пропозиція) було викладено в новій редакції, відповідно до якої споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення договору становить: з 10 січня 2022 року по 31 липня 2022 року - 3,64999 грн з ПДВ за 1кВт/год; з 1 серпня 2022 року по 31 грудня 2022 року - 4,01 грн з ПДВ за 1 кВт/год.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Як вбачається з умов додаткової угоди №1 від 16.08.2022 ціна за одинцю товару змінилася з 3,64999 грн з ПДВ до 4,01 грн з ПДВ, тобто ціна товару збільшилась лише на 9,86%.
З урахуванням вищевикладеного, додаткова угода №1 від 16.08.2022 до договору про постачання (закупівлю) електричної енергії №1 від 10.01.2022 була укладена з дотриманням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому підстав для визнання останньої недійсної колегія суддів не вбачає.
Разом з цим, сторони за взаємною згодою уклали додаткові угоди №№2, 3 до договору про постачання (закупівлю) електричної енергії №1 від 10.01.2022, внаслідок укладення яких, ціну за 1 кВт/год електричної енергії збільшено з 3,64999 грн з ПДВ (у первісній редакції договору) до 4,41 грн з ПДВ за 1 кВт/год (у редакції додаткової угоди від 14.09.2022 №2), тобто ціна на електричну енергію зросла на 20,82%; ціну за 1 кВт/год електричної енергії збільшено з 3,64999 грн з ПДВ (у первісній редакції договору) до 4,85 грн з ПДВ за 1 кВт/год (у редакції додаткової угоди від 04.11.2022 №3), тобто ціна на електричну енергію зросла на 32,87%. 
Тобто додаткові угоди №2 від 14.09.2022 та №3 від 04.11.2022 до договору про постачання (закупівлю) електричної енергії №1 від 10.01.2022, були укладені з порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
При цьому, на підтвердження доцільності укладення додаткових угод №№2, 3 до договору відповідачем надано експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 12.08.2022 №О-322/02, а також експертний висновок Київської торгово-промислової палати від 02.09.2022 №Ц-353. 
Однак, експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 12.08.2022 №О-322/02, а також експертний висновок Київської торгово-промислової палати від 02.09.2022 №Ц-353, на підставі яких укладено додаткові угоди №№2, 3, ґрунтується виключно на інформації ДП «Оператор ринку», який не є товарною біржею. Товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій, що визначено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про товарні біржі».
Одночасно з цим, в Україні діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична біржа», яку створено з метою здійснення в Україні діяльності з організації торгівлі на ринках енергоносіїв та електроенергії.
До предмета діяльності ДП «Оператор ринку» відноситься забезпечення функціонування ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, організація купівлі-продажу електричної енергії на цих ринках, але не проведення біржової торгівлі та біржових котирувань
За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У статті 77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи статті 79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд зауважує, що стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Отже, вказаний експертний висновок за своїм змістом та суттю є лише документом довідково-інформаційного характеру та фактично дублює дані із сайту ДП «Оператор ринку», в якому не міститься точної інформації про коливання цін на електричну енергію станом як на момент звернення товариства про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірної додаткової угоди. Разом з тим, він не відображає об`єктивну картину щодо зміни ціни на електроенергію на «ринку на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку.
Крім того, жодними документами відповідача не обґрунтовано для позивача самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі, тобто чому таке підвищення цін на ринку зумовило неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, не наведено будь-яких причин, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним, а також, постачальником не доведено, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Відтак, наявність лише експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 12.08.2022 №О-322/02, а також експертного висновку Київської торгово-промислово палати від 02.09.2022 №Ц-353 вказує на безпідставність укладення додаткових угод №№2, 3.
Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з абзацом 1 частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Так, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.
Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Враховуючи викладене та зважаючи на те, що укладення додаткових угод №2 від 14.09.2022 та №3 від 04.11.2022 до договору про постачання (закупівлю) електричної енергії №1 від 10.01.2022 відбулось без будь-яких належних на те підстав, всупереч положенням частини 4 та пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що не відповідає основним принципам закупівель, визначених статтею 5 даного Закону, а саме: добросовісної конкуренції серед учасників, ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель, запобіганні корупційним діям і зловживанням, та порушує інтереси позивача.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання недійсними додаткових угод №2 від 14.09.2022 та №3 від 04.11.2022 до договору про постачання (закупівлю) електричної енергії №1 від 10.01.2022 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно із частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Оскільки зазначені додаткові угоди №№2,3 є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленої у ній ціні відпала.
Таким чином, грошові кошти в сумі 171 784, 26 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Пунктами 1, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є не з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі №910/214/25 в частині визнання додаткової угоди №1 недійсною прийнято з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого підлягає зміні в цій частині. В решті рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що прийнято у відповідності до чинного законодавства. Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Крім того, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги слід здійснити перерозподіл судових витрат.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі №910/214/25 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі №910/214/25 змінити.
Викласти рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі №910/214/25 у наступній редакції:
«Позов задовольнити частково.
Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 14.09.2022 до договору №1 від 10.01.2022 про постачання (закупівлю) електричної енергії укладеного між Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум».
Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 04.11.2022 до договору №1 від 10.01.2022 про постачання (закупівлю) електричної енергії укладеного між Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум» (03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 5, літера А, офіс 320, код ЄДРПОУ 39568531) на користь Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, м. Київ, проспект Любомира Гузара, 7, код ЄДРПОУ 22886300) 171 784, 26 грн безпідставно сплачених грошових коштів, 8 826, 62 грн витрат по сплаті судового збору за подання позову.
Видати наказ.
В іншій частині позову відмовити.»
Стягнути з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, м. Київ, проспект Любомира Гузара, 7, код ЄДРПОУ 22886300) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум» (03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 5, літера А, офіс 320, код ЄДРПОУ 39568531) 4 928, 07 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Видати наказ.
Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.
Матеріали справи № 910/214/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 06.04.2026, після повернення суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б. з відрядження.

Головуючий суддя А.І. Тищенко 

Судді Ю.Б. Михальська

А.О. Мальченко