ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 березня 2026 року справа №200/902/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду 15 грудня 2025 року (повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року) у справі № 200/902/25 (суддя в І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення та перерахунку пенсії позивача з 1 січня 2025 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року по справі № 200/5770/24 з обмеженням максимального розміру пенсії шляхом застосування з 1 січня 2025 року при її обрахунку та виплати положень ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», а також понижуючих коефіцієнтів згідно постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 року № 1 та виплати з 1 січня 2025 року у зменшеному розмірі;

- зобов`язати Управління з 1 січня 2025 року скасувати понижуючі коефіцієнти до обрахування та виплати пенсії позивачу, повернути її розмір до попереднього рівня її фактичного нарахування в повному обсязі без будь-яких обмежень максимального розміру, з урахуванням доплат та індексацій, провести перерахунок та виплату без будь-яких обмежень максимального розміру пенсії позивачу на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року по справі № 200/5770/24, а також виплатити різницю між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром пенсії з 1 січня 2025 року по день проведення повного фактичного розрахунку у цьому розмірі.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що Позивач перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року по справі № 200/17555/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 1 квітня 2019 року з урахуванням основного розміру пенсії 77% від сум грошового забезпечення без обмежень граничного розміру пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 15/51 від 4 травня 2020 року, виданої Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях.
На виконання зазначеного рішення суд відповідачем було перераховано пенсію позивача без обмежень граничного розміру пенсії і станом і на 1 серпня 2024 року загальний розмір пенсії позивача становив 31 793,51 грн, але з вересня 2024 року Головне управління знов протиправно встановило обмеження розміру пенсії позивача, за наслідком чого розмір пенсії позивача склав 27 943,31 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2024 року по справі № 200/5235/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідок, виданих Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях 17 червня 2024 року: з 1 лютого 2021 року – на підставі довідки № 15/108; з 1 лютого 2022 року - на підставі довідки № 15/109; з 1 лютого 2023 року - на підставі довідки № 15/110.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року по справі № 200/5770/24 визнано протиправними дії відповідача щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром та зобов`язано Головне управління здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 1 червня 2024 року без обмеження її максимальним розміром.
11 грудня 2024 року, 6 січня 2025 року та 16 січня 2025 року позивач звертався через особистий кабінет Пенсійного фонду України із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо: перерахунку пенсії з 1 лютого 2021 року, з 1 лютого 2022 року, з 1 лютого 2023 року згідно з довідками; перерахунку пенсії без обмежень граничного розміру пенсії та із урахуванням індексації пенсії за 2022, 2023, 2024 роки без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії максимальним (граничним) розміром та встановлених надбавок і виплат; також просив надати роз`яснення щодо заниження пенсії позивача з 1 січня 2025 року.
Після ознайомлення із проведеним відповідачем перерахунком його пенсії позивач з`ясував, що відповідач провів перерахунок пенсії відповідно до рішень Донецького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2024 року по справі № 200/5235/24 та від 13 вересня 2024 року по справі № 200/5770/24, але знов із порушенням законодавства – із заниженням основного розміру пенсії з 77% на 70%, крім цього з 1 січня 2025 року обрахував та виплачує пенсію позивачу із застосуванням понижуючого коефіцієнту на підставі ст. 46 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 року № 1.
Зазначене свідчить також про те, що відповідачем не виконуються рішення Донецького окружного адміністративного суду в частині виплати пенсії позивачеві без обмежень її максимального розміру (рішення по справах № 200/17555/21 та № 200/5770/24), зобов`язальна частина яких містила початкову дату проведення перерахунку пенсії без обмеження її розміру максимальним розміром, але без часового обмеження в майбутньому.
Станом на 1 лютого 2025 року загальний розмір пенсії позивача становив 28 734,49 грн, різниця щомісячної недоплати складає 8 809,14 грн, чим порушені права позивача як пенсіонера, як інваліда війни на отримання належних виплат.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Судом І інстанції не враховано, що відповідно до положень статті 2 Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон №3668-VI) максимальний розмір пенсії […], призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу» […] «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», […], не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до статті 43 Закону №2262 та зазначено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» передбачено, що вказані обмеження застосовуються до осіб не залежно від дати призначення пенсії. 
Статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-IX передбачено, що пенсії, призначені (перераховані) відповідно до Законів України […] «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», […] (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії), розмір яких перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми Кабінет Міністрів України 3 січня 2025 року ухвалив постанову № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період дії воєнного стану» (Постанова № 1), відповідно до якої до частини пенсії, що перевищує 10 прожиткових мінімумів (ПМ) та не перевищує 11 ПМ (25971 грн), застосовується коефіцієнт 0,5; до частини пенсії, що перевищує 11 ПМ та не перевищує 13 ПМ (30693 грн) – 0,4; до частини пенсії, що перевищує 13 ПМ та не перевищує 17 ПМ (40137 грн) – 0,3; до частини пенсії, що перевищує 17 ПМ та не перевищує 21 ПМ (49581 грн) – 0,2; до частини пенсії, що перевищує 21 ПМ (49581 грн) – 0,1.
Оскільки позивачем не надано жодних підтверджуючих документів, які надають право не застосовувати коефіцієнти відповідно до п. 2 Постанови № 1 та розмір його пенсійної виплати перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, то його пенсійну справу автоматично було приведено у відповідність до Постанови № 1.
Відповідач зазначає, що Постановою № 1 не встановлено обмежень максимального розміру пенсії або фіксованого розміру пенсії, а передбачено застосування коефіцієнтів до сум перевищення 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність).
Посилання позивача у позовній заяві на відповідні висновки Конституційного Суду України та Верховного Суду не є релевантними, адже вони стосуються саме обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром на підставі ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII.
Відповідач наголошує, що приписи ст. 46 Закону № 4059 та Постанови № 1 є чинними, тому підлягають обов`язковому виконанню Головним управлінням.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України згідно з паспортом НОМЕР_1 від 18 вересня 1997 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; є інвалідом війни 3 групи.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, код ЄДРПОУ 13486010, зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі.
Як встановлено судом, позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності, призначену з 21 грудня 2006 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ; пенсійна справа N/А1920-СБУ.
Відповідно до протоколу від 1 квітня 2019 року пенсія позивачу призначена у розмірі 77% грошового забезпечення.
Як вбачається з рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року по справі № 200/17555/21, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 2 липня 2021 року по справі № 200/2179/21-а Головним управлінням був проведений перерахунок пенсії позивача виходячи з 70% грошового забезпечення (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103287996).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року по справі № 200/17555/21, яке набрало законної сили 28 лютого 2022 року, визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 77% до 70% сум грошового забезпечення при перерахунку з 1 квітня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 15/51 від 4 травня 2020 року, наданої Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях станом на 5 березня 2019 року, з обмеженням пенсії максимальним розміром; зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 1 квітня 2019 року з урахуванням основного розміру пенсії 77% від відповідних сум грошового забезпечення, без обмежень граничного розміру пенсії, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 15/51 від 4 травня 2020 року, виданої Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103287996).
За поясненням позивача, на виконання рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року по справі № 200/17555/21 відповідачем було перераховано пенсію позивача без обмежень її граничного розміру.
Як вбачається з протоколу від 1 червня 2024 року за пенсійною справою N/А1920-СБУ, основний розмір пенсії позивача з червня 2024 року розрахований виходячи з 70% грошового забезпечення (ГЗ: 39 897,51 грн) – 27 928,26 грн, з урахуванням індексації – 29 428,26 грн, загальний розмір пенсії (з урахуванням індексації, збільшення основного розміру пенсії та доплат) – 37 543,63 грн, до виплати - 24 433,50 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2024 року по справі № 200/5235/24, яке набрало законної сили 3 грудня 2024 року, визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та виплатити пенсію на підставі довідок, виданих Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях 17 червня 2024 року №№ 15/108, 15/109, 15/110; зобов`язано Головне управління перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідок, виданих Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях 17 червня 2024 року: з 1 лютого 2021 року – на підставі довідки № 15/108; з 1 лютого 2022 року - на підставі довідки № 15/109; з 1 лютого 2023 року - на підставі довідки № 15/110 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122191481).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року по справі № 200/5770/24, яке набрало законної сили 15 січня 2025 року, визнано протиправними дії відповідача щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром та зобов`язано Головне управління здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 1 червня 2024 року без обмеження її максимальним розміром (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121601566).
11 грудня 2024 року позивач через особистий кабінет на вебпорталі Пенсійного фонду України звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з 1 лютого 2021 року, з 1 лютого 2022 року, з 1 лютого 2023 року згідно з наведеними вище довідками без обмеження граничного розміру пенсії та із урахуванням індексації пенсії за 2022, 2023, 2024 роки без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії максимальним (граничним) розміром та встановлених йому надбавок і виплат.
Листом від 3 січня 2025 року (вих. № 326-32205/М-02/8-0500/25) у відповідь на зазначене звернення ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило позивачу наступне.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року по справі № 200/17555/21 було здійснено перерахунок пенсії позивача з 1 квітня 2019 року з урахуванням основного розміру пенсії 77% грошового забезпечення без обмежень граничного розміру пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 15/51 від 4 травня 2020 року, наданої ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях; основний розмір пенсії з розрахунку 77% сум грошового забезпечення (ГЗ: 24 866,91 грн) - 19 147,52 грн, розмір пенсійної виплати склав 24 433,50 грн.
В березні 2022 року проведено масовий перерахунок у зв`язку із індексацією пенсії відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118, основний розмір пенсії з 1 березня 2022 року склав 27 915,41 грн.
В березні 2023 року проведено масовий перерахунок у зв`язку із індексацією пенсії відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168, основний розмір пенсії з 1 березня 2023 року склав 29 838,11 грн.
В березні 2024 року проведено масовий перерахунок у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та масовим перерахунком у зв`язку із індексацією пенсії відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185, основний розмір пенсії з 1 березня 2024 року склав 31 793,51 грн.
Оскільки при виконанні Рішення суду Головним управлінням не було враховано, що пенсія без обмеження максимальним розміром встановлюється на дату, з якої судом визначено здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням вимог Закону України від 8 липня 2011 року № 3668 розмір пенсії не переглядається до того часу, коли він відповідає максимальному розміру, встановленому цим Законом, тому в період з 1 січня 2020 року по 31 липня 2024 року виплата пенсії проводилась у завищеному розмірі. У липні 2024 року пенсійну справу приведено у відповідність до вимог чинного законодавства та переглянуто суму доплати, обчислену на виконання Рішення суду, з 1 серпня 2024 року виплата пенсії позивачу проводиться у перерахованому розмірі – 24 433,50 грн, оскільки при виконанні Рішення суду Головним управлінням встановлено пенсію без обмеження її максимальним розміром станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити перерахунок та з урахуванням вимог Закону № 3668.
На виконання Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2024 року по справі № 200/5235/24, з врахуванням Закону України від 8 липня 2011 року № 3668 при здійсненні перерахунку пенсії позивача було встановлено обмеження - 70% відповідних сум грошового забезпечення, так як резолютивна частина рішення не містить зобов`язання під час розрахунку пенсійних виплат встановлення певного відсоткового розміру пенсії від грошового забезпечення. Основний розмір пенсії з розрахунку 70% грошового забезпечення: згідно довідки № 15/108 (27 322,29 грн) склав 19 125,60 грн, загальний розмір пенсії склав 31 762,28 грн; згідно довідки № 15/109 (32 618,62 грн) основний розмір пенсії склав 22 833,03 грн, загальний розмір склав 33 049,59 грн; згідно довідки № 15/110 (39 897,51 грн) основний розмір пенсії склав 27 928,26 грн, загальний розмір пенсії склав 37 543,63 грн.
В Рішенні суду відсутні зобов`язання щодо виплати пенсії по інвалідності без обмеження максимальним розміром, тому з урахуванням вимог Закону № 3668 розмір пенсійної виплати залишився без змін та складає 24 433,50 грн.
6 січня 2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою про надання роз`яснень щодо заниження розміру призначеної йому пенсії з 1 червня 2024 року, з 1 липня 2024 року, з 1 січня 2025 року.
Листом від 24 січня 2025 року (вих. № 2124-378/М-02/8-0500/25) ГУ ПФУ в Донецькій області у відповідь на звернення позивача повідомило, що у зв`язку із набранням чинності з 1 січня 2025 року постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 року № 1 пенсійну справу ОСОБА_1 автоматично було приведено у відповідність до Постанови № 1: розмір пенсії з надбавками склав 24 433,50 грн, максимальний розмір пенсії – 23 610,00 грн [сума 10 розмірів ПМ установленого для осіб, які втратили працездатність], сума, що перевищує 10 розмірів ПМ, установленого для осіб, які втратили працездатність – 823,50 грн (24 433,50 грн – 23 610,00 грн). Розрахунок суми, яка перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму, установленого для осіб, які втратили працездатність, із застосуванням коефіцієнта 0,5 склала 441,75 грн (823,50 грн х 0,5). До виплати: 23 610,00 грн + 411,75 грн = 24 021,75 грн.
Розмір пенсійної виплати з 1 січня 2025 року із застосуванням обмежувальних коефіцієнтів згідно з Постановою № 1 становить 24 021,75 грн.
Зазначено, що враховуючи те, що обмежувальні коефіцієнти встановлено у період воєнного стану, після його закінчення, розмір пенсії буде обчислено без урахування вищезазначених коефіцієнтів та відповідно до чинного законодавства.
16 січня 2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою щодо перерахунку пенсії з 1 червня 2024 року без обмеження її максимальним розміром та проведення виплати (доплати) різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром.
За поясненням відповідача, наведеним у листі від 6 лютого 2025 року (вих. № 2914-1131/М-02/8-0500/25) (у відповідь на звернення позивача від 16 січня 2025 року) у січні 2025 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року по справі № 200/5770/24, яке набрало законної сили 15 січня 2025 року, здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром починаючи з 1 червня 2024 року. Після зазначеного перерахунку розмір пенсії позивача склав 37 543,63 грн. На виконання п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 року № 1 здійснено перерахунок розміру пенсійної виплати позивача з 1 лютого 2025 року, за наслідком якого розмір пенсії позивача до виплати склав 28 734,49 грн (а.с. 20).
Відповідно до розпорядження відповідача від 17 грудня 2024 року з 1 січня 2025 року (підстава: «Рішення суду»): основний розмір пенсії позивача розраховано із 70% грошового забезпечення (ГЗ: 27 322,29 грн): 19 125,60 грн, з урахуванням індексації – 24 803,18 грн, з урахуванням доплати – 31 003,98 грн, всього призначено – 31 762,28 грн; загальний розмір пенсії до виплати з урахуванням максимального розміру пенсії – 24 433,50 грн.
Відповідно до розпорядження відповідача від 17 грудня 2024 року з 1 січня 2025 року (підстава: «Рішення суду»): основний розмір пенсії позивача розраховано із 70% грошового забезпечення (ГЗ: 32 618,62 грн): 22 833,03 грн, з урахуванням індексації – 25 833,03 грн, з урахуванням доплати – 32 291,29 грн, всього призначено – 33 049,59 грн; загальний розмір пенсії до виплати з урахуванням максимального розміру пенсії – 24 433,50 грн.
Відповідно до розпорядження відповідача від 18 грудня 2024 року та протоколу від 1 січня 2025 року з 1 січня 2025 року (підстава: «Рішення суду»): основний розмір пенсії позивача розраховано із 70% грошового забезпечення (ГЗ: 39 897,51 грн): 27 928,26 грн, з урахуванням індексації – 29 428,26 грн, з урахуванням доплати – 36 785,33 грн, всього призначено – 37 543,63 грн; загальний розмір пенсії до виплати з урахуванням максимального розміру пенсії – 24 433,50 грн.
Відповідно до протоколу від 3 лютого 2025 року за пенсійною справою N/А1920-СБУ: основний розмір пенсії позивача розраховано із 70% грошового забезпечення (ГЗ: 39 897,51 грн): 27 928,26 грн, з урахуванням індексації – 29 428,26 грн, з урахуванням доплати – 36 785,33 грн, всього призначено – 37 543,63 грн; загальний розмір пенсії до виплати з урахуванням максимального розміру пенсії – 28 734,49 грн.
Суд зазначає, що вказаний протокол не містить дати, з якої позивачу призначена пенсія у розмірі (до виплати) 28 734,49 грн.
Разом із цим з пояснень відповідача, наведеним у листі від 27 березня 2025 року (вих. № 7027-4889/М-02/8-0500/25), вбачається, що пенсія у наведеному розмірі призначена позивачеві з 1 січня 2025 року.
Листом від 27 березня 2025 року (вих. № 7027-4889/М-02/8-0500/25) ГУ ПФУ в Донецькій області у відповідь на звернення позивача від 2 березня 2025 року повідомило, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року по справі № 200/5770/24, яке набрало законної сили 15 січня 2025 року, здійснено перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром починаючи з 1 червня 2024 року, основний розмір - 70% грошового забезпечення (ГЗ: 39 897,51 грн): 27 928,26 грн, всього з урахуванням індексації, збільшення основного розміру пенсії та доплат – 37 543,63 грн. На виконання п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 року № 1 здійснено перерахунок розміру пенсійної виплати позивача, за наслідком якого розмір пенсії позивача з 1 січня 2025 року до виплати склав 28 734,49 грн.
В березні 2025 року проведено масовий перерахунок пенсії/індексація, за наслідком якого основний розмір пенсії позивача (70% ГЗ 39 897,51 грн) склав 27 928,26 грн, всього з урахуванням індексації, збільшення основного розміру пенсії та доплат – 39 418,63 грн.
Зазначено, що на виконання Рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок.
При виконанні Рішення суду Головним управлінням встановлено пенсію без обмеження її максимальним розміром станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити перерахунок та з урахуванням вимог Закону № 3668 її розмір встановлено станом на 1 червня 2024 року у розмірі 37 543,63 грн; а з урахуванням Постанови № 1 до виплати належить 28 734,49 грн.
Відповідно до розпорядження відповідача від 26 лютого 2025 року за пенсійною справою N/А1920-СБУ з 1 березня 2025 року: основний розмір пенсії позивача розраховано із 70% грошового забезпечення (ГЗ: 39 897,51 грн): 27 928,26 грн, з урахуванням індексації – 30 928,26 грн, з урахуванням доплати – 38 660,33 грн, всього з урахуванням індексації, збільшення основного розміру пенсії та доплат – 39 418,63 грн; загальний розмір пенсії з урахуванням максимального розміру пенсії – 37 543,63 грн; з урахуванням максимального розміру пенсії (пониження суми 37 543,63 грн згідно з Постановою КМУ № 1) - 28 734,49 грн.
Будучи не згодним із обмеженням з 1 січня 2025 року розміру призначеної йому пенсії, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Відповідно до абз. 3 преамбули Закону № 2262-XII держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Вирішуючи питання щодо правомірності застосування відповідачем при розрахунку з 1 січня 2025 року призначеної позивачу пенсії понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 року № 1, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VІІІ “Про правовий режим воєнного стану” (далі - Закон № 389-VІІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Частиною 2 ст. 64 Конституції України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст.ст. 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.
Відповідно до ст. 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України “Про правовий режим воєнного стану”.
Отже, у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом № 64/2022, не підлягають обмеженню конституційні права і свободи людини і громадянина, які гарантовані ст. 46 Конституції України.
Статтею 46 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” № 4059-IX, який набрав чинності 1 січня 2025 року (далі - Закон - № 4059-IX), встановлено, що пенсії, призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону № 2262-XII (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання ст. 46 Закону № 4059-IX 3 січня 2025 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1 “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану” (далі – Постанова № 1), якою визначив розміри і порядок застосування обмежувальних коефіцієнтів до спеціальних пенсій.
Відповідно до п. 1 Постанови № 1 у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону № 2262-XII (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Таким чином, положеннями ст. 46 Закону № 4059-IX та Постанови № 1 запроваджено тимчасове (на 2025 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії, тобто вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, що встановлено Законом № 2262-ХІІ, що не узгоджується із приписам ст. 1-1 Закону № 2262-ХІІ, який є спеціальним у законодавчому регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб.
Крім цього, застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії згідно із ст. 46 Закону № 4059-IX та п. 1 Постанови № 1 призводить до обмеження конституційного права такої категорії осіб на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом, а також порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту таких осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України. Поширення дії Закону № 4059-IX та Постанови № 1 на пенсії, що призначені відповідно до Закону України № 2262-XII, є грубим порушенням норм Конституції України, зокрема ст.ст. 8, 19 та 92.
Конституційний Суд України в п. 4 мотивувальної частини Рішення від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 зазначав, що предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007).
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що зміна правового регулювання відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб можлива лише у випадку внесення відповідних змін, зокрема, до Закону № 2262-ХІІ, а інші нормативно-правові акти застосовуються лише у випадку їх прийняття відповідно до цих законів.
Зміни до Закону № 2262-ХІІ у частині, яка регламентує спірні правовідносини (щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії та застосування до суми перевищення коефіцієнту, визначеного Постановою № 1), не вносилися.
Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року № 5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): “закон пізніший має перевагу над давнішим” (lex posterior derogat priori), “закон спеціальний має перевагу над загальним” (lex specialis derogat generali), “закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим” (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
У Рішеннях від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) Конституційний Суд України вказав, що при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону № 2262-ХІI, а положення Закону № 4059-IX вважати загальними нормами (lex generalis).
У рішеннях від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 та від 30 листопада 2010 року № 22-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві; у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.
В абз. 3 п. 4 мотивувальної частини рішення від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст. 6, ч. 2 ст. 19, ст. 130 Конституції України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).
У постанові від 11 вересня 2025 року у справі № 120/1081/25 дійшов таких висновків:
“ 55. Застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, положень статті 46 Закону № 4059-IX та постанови № 1, якими передбачено виплату таких пенсій, із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України.
56. Застосовуючи такий підхід до спірних правовідносин, дії відповідача щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2025 року із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону № 4059-IX та пунктом 1 Постанови № 1, не відповідають приписам статей 19, 92 Конституції України та статті 2 КАС України, у зв`язку із чим є протиправними.”.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2025 року у справі № 240/1202/25, від 23 вересня 2025 року у справі № 380/5247/25, від 24 вересня 2025 року за позовами осіб (пенсіонерів) до територіального органу Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій щодо обмеження розміру пенсії відповідно до Постанови № 1, починаючи з 1 січня 2025 року.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підставі викладеного вище, суд дійшов до висновку, що відповідач протиправно обмежив розмір нарахованої позивачу пенсії з 1 січня 2025 року та згодом з 1 березня 2025 року, застосувавши при встановленні розміру пенсії до виплати коефіцієнти, передбачені Постановою № 1.
Отже, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо застосування з 1 січня 2025 року при розрахунку розміру призначеної позивачу пенсії понижуючих коефіцієнтів, встановлених Постановою № 1 - підлягають задоволенню.
Виходячи з приписів ст. 245 КАС України, суд першої інстанції вірно вважав за необхідне зобов`язати відповідача провести перерахунок призначеної позивачу пенсії з 1 січня 2025 року без застосування понижуючих коефіцієнтів, передбачених Постановою № 1 та виплатити позивачу перераховану суму пенсії із врахуванням раніше проведених виплат.

Також під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем при розрахунку розміру пенсії позивача з 1 березня 2025 року (при проведенні індексації пенсії) було застосовано обмеження загального розміру нарахованої позивачу пенсії максимальним розміром, встановленим ст. 43 Закону № 2262-ХІІ і ст. 2 № 3668-VІ (з урахуванням розміру пенсії, встановленого на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року по справі № 200/5770/24) (нарахований розмір пенсії - 39 418,63 грн, розмір пенсії після застосування максимального розміру - 37 543,63 грн).
Отже, з 1 березня 2025 року пенсія позивачу розраховується також із обмеженням її максимальним розміром відповідно до ст. 43 Закону № 2262-ХІІ і ст. 2 № 3668-VІ (з врахуванням при цьому розміру пенсії, встановленого на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року по справі № 200/5770/24).
З цього приводу суд зазначає наступне.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом України № 3668-VІ “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року.
Відповідно до ст. 2 Закону № 3668-VІ максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) […], призначених (перерахованих) відповідно до […] законів України […] “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, […], не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Також Законом № 3668-VІ внесено зміни у ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, частину 5 якої викладено в наступній редакції:
“Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність”.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ (яка станом на час внесення змін Законом № 3668-VІ була частиною 5-ю).
Згідно з п. 2 резолютивної частини зазначеного Рішення, положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 20 грудня 2016 року.
Відповідно до Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”(далі - Закон № 1774-VІІІ), який набрав чинності з 1 січня 2017 року, в частині 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ слова і цифри “у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року” замінено словами і цифрами “по 31 грудня 2017 року”.
Аналіз змін, внесених Законом № 1774-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, дозволяє стверджувати, що у ст. 43 Закону № 2262-ХІІ відсутня 7 частина, а внесені до ч. 7 ст. 43 зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Отже, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), внесені Законом № 1774-VІІІ до ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 9 листопада 2020 року у справі № 813/678/18, від 10 вересня 2021 року у справі № 300/633/19, від 21 грудня 2021 у справі № 120/3552/21-а, від 7 жовтня 2022 року у справі № 640/7973/21, від 7 вересня 2023 року у справі № 285/2784/17.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає ст. 17 Конституції України положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ.
Водночас положення ст. 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), які дублюють зміст ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ та прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин, змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Таким чином, наявна колізія між Законом № 2262-ХІІ (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 № 7-рп/2016) та Законом № 3668-VІ у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 6 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13 лютого 2019 року, яка прийнята Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення ст.ст. 1, 8, 92 Конституції України, а також на ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зазначено, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових “прогалин” щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
У постанові від 3 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду вказала, що в разі наявності колізії між двома законами, які регулюють одне і те ж коло відносин і один з них визнано неконституційним, застосуванню підлягає підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Зважаючи на викладене, при вирішенні даної справи судом застосовуються приписи Закону № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016.
Як наслідок, дії відповідача щодо обмеження з 1 березня 2025 року загального розміру пенсії позивача максимальним розміром, встановленим ст. 43 Закону № 2262-ХІІ та ст. 2 Закону № 3668-VІ (із урахуванням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року по справі № 200/5770/24), є протиправними.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що про протиправність обмеження відповідачем розміру пенсії позивача максимальним розміром, встановленим ст. 43 Закону № 2262-ХІІ (ст. 2 Закону № 3668-VІ), зазначалось у рішеннях Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року по справі № 200/17555/21 та від 13 вересня 2024 року по справі № 200/5770/24.
Разом із цим відповідач втретє при обрахунку розміру призначеної позивачу пенсії протиправно обмежив розмір належної позивачу пенсії максимальним розміром із посиланням на Закон № 3668-VІ.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, окружний суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача з обмеження з 1 березня 2025 року розміру пенсії позивача максимальним розміром відповідно до ст. 43 Закону № 2262-ХІІ (із врахуванням розміру пенсії, встановленого на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року по справі № 200/5770/24).
Керуючись ст. 245 КАС України, місцевий суд також правильно вважав за необхідне зобов`язати відповідача провести перерахунок призначеної позивачу пенсії з 1 березня 2025 року без обмеження максимального розміру пенсії позивача та виплатити позивачу перераховану суму пенсії із врахуванням раніше проведених виплат.

Також судом встановлено, що у спірний в межах цієї справи період (з 1 січня 2025 року) відповідачем основний розмір призначеної позивачу пенсії розраховується виходячи із 70% розміру грошового забезпечення (при тому, що при призначенні останньому пенсії у 2006 році її відсотковий розмір був визначений у розмірі 77% грошового забезпечення).
Як зазначалось судом вище, розрахунок основного розміру призначеної позивачу пенсії з 77% до 70% грошового забезпечення змінювався відповідачем і раніше; рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року по справі № 200/17555/21 було визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо зменшення відсоткового значення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 77% до 70% сум грошового забезпечення при перерахунку з 1 квітня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 15/51 від 4 травня 2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103287996).
За поясненням позивача, зазначене рішення Донецького окружного адміністративного суду відповідачем було виконано.
Разом із цим протягом спірного періоду основний розмір пенсії позивача знов розраховується виходячи з 70% грошового забезпечення.
Відповідно до п. "а" ч. 1 та ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, грудень 2006 року) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (п. "а" ст. 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (ст. 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (ст. 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI внесено зміни до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80% відповідних сум грошового забезпечення (ст. 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 95 %, до категорії 2, - 90 %.
Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 1 квітня 2014 року, було внесено зміни до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, відповідно до яких зазначена частина має наступну редакцію: максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України за результатом розгляду справ, пов`язаних із реалізацією права особи на соціальний захист, сформулював правову позицію (Рішення від 6 липня 1999 року № 8-рп/99усправі щодо права на пільги та Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій), згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, до яких належать і громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
За правовою позицією Конституційного Суду України необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності зазначеної категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, прийнятого з приводу роз`яснення ч. 1 ст. 58 Конституції України, зазначені нормативно-правові приписи щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що їх дія починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватись до правовідносин, які існували раніше.
Таким чином, оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІщодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі до 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії.
Отже, при перерахунку пенсії особам, на яких розповсюджується дія Закону № 2262-ХІІ, має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла саме на момент призначення пенсії.
Аналогічного висновку дійшла і колегія Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 24 квітня 2018 року справа № 686/12623/17 (провадження № К/9901/849/17).
Крім того, відповідно до рішення Верховного Суду від 4 лютого 2019 року, прийнятого за наслідками розгляду зразкової справи № 240/5401/18, суд дійшов висновку, що внесені Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" та Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" зміни до ст. 13 Закону № 2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках, стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не у разі перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VІ та Закону № 1166-VII не зазнала.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем у спірний період (з 1 січня 2025 року) основний розмір пенсії позивача протиправно розраховується виходячи з 70% розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням замість 77%.
Керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, окружний суд обґрунтовано вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача та визнати дії відповідача з розрахунку основного розміру призначеної позивачу пенсії виходячи із 70% грошового забезпечення.
Беручи до уваги приписи ст. 245 КАС України, місцевий суд вірно вважав за необхідне зобов`язати відповідача провести перерахунок призначеної позивачу пенсії з 1 січня 2025 року виходячи із розміру 77% грошового забезпечення (39 897,51 грн), та здійснити виплату перерахованої пенсії з врахуванням раніше сплачених сум.
Таким чином, адміністративний позов позивача підлягає задоволенню в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі № 200/902/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 19 березня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук