П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 556/192/25
Провадження № 22-ц/4815/88/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,
за участю: представників сторін адвокатів: Кхатер Ф.Е., Карпач О.М. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кхатер Фаді Еліас, на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:
В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Володимирецького районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що в 2022 році, він придбав автомобіль, марки "VOLKWWAGEN GOLF", державний номерний знак НОМЕР_1 . 17 червня 2022 року надав даний автомобіль в користування (поїхати до нареченої) знайомому ОСОБА_2 , з яким перебували в ЗСУ. На звернення до відповідача повернути машину, останній повідомив, що потрапив у ДТП, обіцяв відшкодувати кошти за автомобіль. Однак потім відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки, не приїжджав на зустрічі, які сам призначав. У травні 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовилися про зменшення суми виплати до 8200 доларів США за умови швидкого повернення грошей. Як завдаток ОСОБА_2 передав 800 доларів США, однак решти суми так і не віддав. У серпні 2023 року ОСОБА_2 продав пошкоджений автомобіль, без дозволу позивача, і виручених від продажу коштів ОСОБА_1 не дав.
16.09.2023 ОСОБА_1 з цього приводу подав заяву в поліцію. 11.01.2024 його повідомили, що у вказаній події відсутні ознаки кримінального правопорушення, проте вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.
Крім того, вказаними діями відповідача, ОСОБА_1 заподіяно моральної шкоди, яка виразилась у погіршенні психологічного здоров"я, тривалий депресивний синдром, порушення сну, дратівливість, страх за майбутнє, негативні зміни у житті.
Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача 7400 доларів США матеріальних збитків і 200 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кхатер Фаді Еліас, подав апеляційну скаргу, де покликається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що кошти у розмірі 8200 доларів США, стягнуті з відповідача на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 червня 2024 року, є відшкодуванням шкоди за пошкоджений автомобіль, тоді як зазначені кошти були присуджені саме як борг за договором позики, що має іншу правову природу та не може ототожнюватися з компенсацією шкоди. На думку апелянта, такі висновки суду є припущеннями та не підтверджені належними доказами.
Апелянт також вважає, що суд безпідставно переклав на нього обов`язок доведення обставин, які відповідно до принципу змагальності повинна доводити інша сторона, зокрема щодо того, що кошти, стягнуті за попереднім судовим рішенням, не є відшкодуванням шкоди.
Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини щодо наявності або відсутності обов`язку страховика здійснити страхове відшкодування, що, на його думку, має істотне значення для правильного вирішення спору.
Також апелянт стверджує, що сформульовані судом висновки фактично унеможливлюють для нього реалізацію права на повторне звернення до суду з іншим позовом щодо відшкодування шкоди, що, на його переконання, порушує право на доступ до правосуддя та гарантії справедливого судового розгляду.
У зв`язку з наведеним апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник   ОСОБА_3 – адвокат Карпач Ольга Михайлівна, у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом обставин, а посилання на порушення принципу змагальності є безпідставними, оскільки позивачу було забезпечено можливість реалізувати свої процесуальні права. Відповідач наголошує, що позивач не надав доказів наявності страхування транспортного засобу, вини відповідача, факту та обставин дорожньо-транспортної пригоди, причинного зв`язку, а також розміру матеріальної і моральної шкоди. Також зазначає, що обставини проходження позивачем військової служби та відсутність юридичних знань не свідчать про нерівність сторін у процесі. У зв`язку з цим просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Cудом встановлено, що у відповіді на запит №3503/17-5641-2024 від 08.08.2024, виданій начальником територіального сервісного центру №5641, згідно баз даних територіального сервісного центру 5641 в Рівненській області, станом на 2024 рік за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб, марки "VOLKWWAGEN GOLF", 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки про результати розгляду повідомлення ЄО №7747 від 16.09.2023, ЄО №8168 від 03.10.2023, виданої начальником Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області, з приводу неповернення ОСОБА_2 автомобіля, марки VOLKWWAGEN GOLF", 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повідомили, що у вказаній події відсутні ознаки кримінального правопорушення, проте вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.
В ході розгляду даних матеріалів було встановлено, що ОСОБА_1 із ОСОБА_4 домовились про відшкодування коштів за автомобіль в розмірі 8200 доларів США. В травні 2023 року ОСОБА_2 здійснив першу оплату в розмірі 800 доларів США.

Як пояснила в судовому засіданні представник ОСОБА_2 , фактично відбулась новація боргу написанням розписки на суму завданої шкоди її довірителем для ОСОБА_1 , на підставі якої той і звернувся про її стягнення. Усвідомлюючи цю обставину її довіритель і не оскаржував рішення Кузнецовського міськсуду від від 05 червня 2024 року про стягнення суми за договором позики, а не відшкодуванням шкоди. Для її клієнта було несподіванкою повторна спроба стягнення коштів ОСОБА_5 .
Представник ОСОБА_1 настоює, що борг за розпискою та завдана ОСОБА_4 шкода випливають з різних обставин та правовідносин.
Колегія суддів оцінюючи докази в справі, відомі обставини та хронологію подій, критично відноситься до тверджень представника позивача про те, що під час існування у ОСОБА_4 обумовленого сторонами боргу перед ОСОБА_1 в розмірі 8200 доларів США за заподіяну шкоду внаслідок ДТП та продажу його авто, таку ж суму 8200 доларів США ОСОБА_1 позичав ОСОБА_4 на якісь його потреби.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналіз наведених норм права з урахуванням визначених цивільним процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також той факт, що саме неправомірними діями відповідача завдано шкоду позивачу.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, які входять до предмета доказування у спорах про відшкодування шкоди, а саме факту заподіяння шкоди, її розміру та причинного зв`язку між діями відповідача і заявленими збитками.
Крім того, з матеріалів справи не вбачаєть, що факт ДТП взагалі зареєстрований, позивач не надав доказів вартості пошкодженого транспортного засобу або розміру витрат, необхідних для відновлення порушеного права, що є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення та необхідною умовою покладення відповідальності за заподіяння шкоди. Самі по собі пояснення сторін та посилання на усні домовленості не можуть вважатися належним доказом розміру збитків.
Посилання апеляційної скарги на те, що кошти у розмірі 8200 доларів США, стягнуті з відповідача на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 червня 2024 року, є боргом за договором позики, а не відшкодуванням шкоди, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки навіть за відсутності правової тотожності зазначених правовідносин позивач не звільнявся від обов`язку доведення факту та розміру шкоди у цій справі. Вказаних доказів суду не надано.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності встановлення судом першої інстанції обставин наявності або відсутності страхової виплати також є безпідставними, оскільки такі обставини не були предметом доказування у справі, а позивач не посилався на наявність страхового відшкодування як на підставу своїх вимог.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з оцінкою доказів судом першої інстанції та фактично спрямовані на їх переоцінку, що відповідно до положень цивільного процесуального законодавства саме по собі не є підставою для скасування судового рішення.
З урахуванням викладеного, не підлягають до задоволення також і позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди, оскільки такі є похідними від основних вимог, в задоволенні яких було відмовлено
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кхатер Фаді Еліас, залишити без задоволення.
Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.