ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2026 р. Справа№ 910/8643/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ходаківської І.П.
суддів: Євсікова О.О. 
Демидової А.М. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Рибалко Д. М.
від відповідача: не з`явились 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ІНФОРМАЦІЯ_1 

на ухвалу господарського суду міста Києва від 03.11.2025 (про залишення без розгляду позовної заяви) (повний текст ухвали складено 06.11.2025)

у справі № 910/8643/25 (суддя Бондарчук В. В.)

за позовом  ІНФОРМАЦІЯ_1 

до Волинської обласної державної адміністрації (Волинської обласної військової адміністрації) 

про визнання недійсним акту та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Волинської обласної державної адміністрації (далі - відповідач) про:
визнання недійсним акту приймання-передачі автомобіля "AUDI А6", 2017 року випуску;
зобов`язання відповідача повернути автомобіль "AUDI А6", 2017 року випуску на користь позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/8643/25 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Утім, господарський суд міста Києва ухвалою від 03.11.2025 позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Ухвала суду мотивована тим, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у підготовчі засідання 27.10.2025 та 03.11.2025 до суду та в мережі системи відеоконференцзв`язку не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань щодо неможливості взяти участь у судовому засіданні або про розгляд справи за його відсутності не подав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/8643/25 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилався на те, що 27.10.2025 суд відклав підготовче засідання на 03.11.2025, у зв`язку з неявкою сторін, однак у визначений час представник позивача був в режимі онлайн в кабінеті "Електронного суду", однак повідомлення про початок судового засідання не надходило. 03.11.2025 представник позивача був в режимі онлайн в кабінеті електронного суду, судове засідання було призначене на 15 годину 20 хвилин, однак відповідно до протоколу судового засідання в режимі конференції № 5383992 конференцію розпочато о 16 годині 18 хвилин та о 16 годині 26 хвилин представнику позивача відкрито сторінку конференції, яка завершилася о 16 годині 25 хвилин. Заявник апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції не забезпечив проведення засідання у призначений час, чим порушив його право на справедливий суд.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що представник позивача у судове засідання, яке відбулося 27.10.2025 у встановленому законом порядку не приєднався та причини неявки суду не повідомив та 03.11.2025 представник позивача повторно не з`явився, що підтверджується протоколом судового засідання та причини своєї неявки знову не повідомив суду. Перебування представника позивача в електронному кабінеті системи "Електронний суд" не може вважатися належним доказом участі позивача у судових засіданнях та підтвердженням неможливості такої участі з вини суду першої інстанції.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи Північним апеляційним господарським судом

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2026 (колегія суддів: головуюча Ходаківська І. П., судді Владимиренко С. В., Демидова А. М.) за клопотанням ІНФОРМАЦІЯ_1 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 03.11.2025 та відкрито апеляційне провадження у справі № 910/8643/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 25.02.2026.

Склад суду змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12.03.2026.

Присутній у судовому засіданні 12.03.2026 представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу.

У судове засіданні 12.03.2026 представник відповідача не з`явився.

Клопотання відповідача, яке надійшло до суду 10.03.2026, про розгляд справи без участі його представника судом задоволено, оскільки участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника справи, яке використовується ним на власний розсуд.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.

У частині четвертій статті 202 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що в разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За вимогами пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України позовна заява залишається без розгляду, якщо, позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у підготовче засідання чи у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Правова позиція щодо застосування пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15, від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, від 16.10.2020 у справі № 910/8816/19, від 18.11.2022 у справі № 905/458/21.

Так, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15 зазначено таке.

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 зі справи "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що при вирішенні питання щодо можливості залишення позову без розгляду суд повинен враховувати не лише формальну наявність передбачених пунктом 4 частини першої статті 226 та частиною четвертою статті 202 Господарського процесуального кодексу України умов, а й рівень процесуальної активності сторони та добросовісність реалізації нею процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21 зазначено, що правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин, так звані умови для залишення позову без розгляду у випадку неявки позивача в судове засідання: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду наголосила, що зміст частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду як залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання або неповідомлення про причини своєї неявки не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов`язковою.

Крім того, об`єднана палата звернула увагу на те, що об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 18.11.2022 у справі № 905/458/21 було сформовано висновок щодо застосування частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України без встановлення заборон чи обмежень судам у кожному конкретному випадку надавати оцінку діям сторін у справі та іншим обставинам, зокрема з урахуванням введення воєнного стану в Україні, і, відповідно, визначати подальші процесуальні дії, які суди повинні вчинити для розгляду кожної конкретної справи.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 02.10.2024 у справі № 911/3092/23 підкреслив, що: судовий процес, в першу чергу, спрямований на вирішення спору, шляхом винесення відповідного судового рішення з метою захисту прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону, що узгоджується із нормою частини першої статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; тлумачення частини четвертої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, за яким її приписи застосовуються буквально, не зважаючи на процесуальну єдність стадії розгляду справи по суті та її безперервність, що виражається у послідовному здійсненні процесуальних дій судом, може привести до нерозумного результату, за яким навіть у разі відсутності позивача на оголошенні рішення суду це формально може бути сприйнято як підстава залишення позову без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про можливість застосування частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України як підстави для залишення позову без розгляду, суд повинен виходити з комплексного, а не формального підходу до оцінки поведінки позивача.

Зазначені норми, безумовно, визначають процесуальні передумови для застосування такого заходу у разі встановлення в їх сукупності трьох ключових обставин: належного повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання, його неявки без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності. Водночас їхнє буквальне тлумачення, і відповідно застосування, не розкриває повного змісту правового регулювання і не може застосовуватися ізольовано від загальних засад господарського процесу, які визначають спрямованість судового процесу на досягнення реального, а не формального правосуддя.

У цьому контексті залишення позову без розгляду має розглядатися саме як виняткова процесуальна дія, що не спрямована на покарання сторони за формальну неявку, а покликана забезпечити ефективність та дисципліну судового процесу, запобігаючи зловживанню процесуальними правами. Тому суд, ухвалюючи рішення про застосування вказаних норм, повинен не лише констатувати саме факт неявки позивача, а й оцінити його процесуальну активність у цілому, зокрема, чи добросовісно він реалізовував свої права, чи виконував обов`язки, і чи свідчить його поведінка про реальну зацікавленість у вирішенні спору або, навпаки, про свідому пасивність.

Інакше кажучи, господарський суд може залишити позов без розгляду лише тоді, коли в їх сукупності встановлено всі передбачені законом умови, а з матеріалів справи не вбачається ознак процесуальної зацікавленості позивача та/або виявлено недобросовісне користування ним процесуальними правами. Формальне ж дотримання лише трьох вищенаведених умов без оцінки загальної динаміки процесуальної поведінки сторони не може вважатися достатньою підставою для ухвалення рішення про залишення позову без розгляду. 

Отже, оцінка добросовісності поведінки сторони становить обов`язковий елемент судового аналізу при вирішенні питання про залишення позову без розгляду. Її відсутність зводить застосування відповідних норм до прояву процесуального формалізму, що нівелює завдання господарського судочинства забезпечити справедливий, ефективний і змістовний захист порушених прав.

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд міста Києва ухвалою від 31.07.2025 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі №910/8643/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 29.09.2025.

24.09.2025 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 29.09.2025 у справі № 910/8643/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

Ухвалою господарський суд міста Києва від 29.09.2025 задовольнив клопотання представника позивача про участь у судових засіданнях у справі № 910/8643/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Судом апеляційної інстацнії встановлено, що у підготовче засідання 29.09.2025 представники сторін у режимі відеоконференції не з`явилися, оскільки відбувся технічний збій в роботі підсистеми відеконференцзв`язку, через яку проводилася фіксація судового засідання, що підтверджується актом суду від 29.09.2025, внаслідок чого підготовче засідання відкладено на 27.10.2025 та явку позивача суд не визнавав обов`язковою.

Тобто, судове засідання 29.09.2025 не відбулося по причині технічного збою, тобто з об`єктивних причин, які не залежали від волі та поведінки позивача.

27.10.2025 у зв`язку із неявкою сторін суд першої інстанції відклав підготовче засідання на 03.11.2025.

Відповідно до технічного запису судового засідання 03.11.2025 суд першої інстанції, незважаючи на намагання позивача взяти участь в судовому засіданні, яке було зумовлено підключенням до судового засідання, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України позов ІНФОРМАЦІЯ_1 залишив без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування положень п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, як підставу для залишення позову без розгляду, оскільки дана норма підлягає застосуванню у випадку, якщо позивач (його представник) не з`явився у підготовче засідання чи у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Натомість, матеріали справи свідчать про те, що 03.11.2025 представник позивача був в режимі онлайн в кабінеті електронного суду, судове засідання було призначене на 15 годину 20 хвилин, однак відповідно до протоколу судового засідання в режимі конференції № 5383992 конференцію розпочато о 16 годині 18 хвилин та о 16 годині 26 хвилин представнику позивача відкрито сторінку конференції, яка завершилася о 16 годині 25 хвилин.

Таким чином, за встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправомірно застосовано положення п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач був присутній 03.11.2025 у судовому засіданні, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції № 5383992, тоді як дана норма підлягає застосуванню у разі неявки у судове засідання без поважних причин або неповідомлення про причини такої неявки.

На переконання колегії суддів, відповідні дії свідчать про добросовісне користування позивачем наданими процесуальними правами та реальну зацікавленість у результаті розгляду справи. Отже, поведінка позивача не може бути розцінена як свідчення втрати інтересу до судового процесу.

За таких обставин, активна поведінка позивача повністю виключає обґрунтованість застосування положень пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд, залишивши позов без розгляду, формально підійшов до застосування процесуальних норм, не надавши належної оцінки тим обставинам, які мають визначальне значення для прийняття такого рішення.

Таким чином, з`явлення позивача у судове засідання 03.11.2025, не може бути розцінене як самостійна підстава для застосування пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки участь позивача у судовому засіданні свідчить про прояв інтересу до розгляду справи по суті та бажання її розглянути.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання щодо можливості залишення позову без розгляду суд повинен враховувати загальну процесуальну активність сторони під час усього судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, залишення позову без розгляду призведе до порушення права позивача на доступ до правосуддя, яке гарантовано статтею 55 Конституції України.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 6 статті 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У цій справі неправильне застосування місцевим господарським судом порушення норм процесуального права призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали місцевого суду на підставі ст. 280 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги при перевірці в апеляційному порядку знайшли своє підтвердження, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду - скасуванню. Матеріали справи слід направити до господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Судові витрати

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі №910/8643/25 скасувати.

Матеріали справи № 910/8643/25 передати до господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова підписана 17.03.2026.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська 

Судді О.О. Євсіков

А.М. Демидова