Справа № 127/14140/25
Провадження 2/127/2792/25

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі
головуючого судді Борисюк І.Е., 
за участю: секретаря судового засідання Обертун Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог за заявою адвоката позивача, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розгляд якої відбувався у порядку загального позовного провадження.
26.01.2026 у вищевказаній справі було ухвалено рішення.
Адвокатом позивача було повідомлено суд про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі, а тому адвокат просив суд вирішити дане питання після ухвалення рішення по суті позовних вимог, посилаючись на ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 
В зв`язку із вищевказаним, судом було встановлено позивачу п`ятиденний термін після ухвалення рішення суду (до 02.02.2026) для надання суду доказів щодо розміру понесених судових витрат і призначено судове засідання для вирішення даного питання.
У строк встановлений судом адвокатом позивача було надано суду докази щодо розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. 
13.02.2026 адвокатом відповідача ОСОБА_2 – Непийводою К.А. було подано клопотання про повернення заяви адвоката позивача про ухвалення додаткового рішення від 28.01.2026 без розгляду і про зменшення розміру судових витрат. 
Згідно із ч. 3 ст. 246 ЦПК України у випадку, передбаченому частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення.
У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Водночас, в матеріалах справи містяться заяви адвоката позивача від 28.01.2026 та адвоката відповідача ОСОБА_2 – Непийводи К.А., зі змісту яких вбачаються клопотання про вирішення питання про судові витрати у їх відсутність. Від представника співвідповідача - ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на адресу суду заява про відкладення розгляду питання про судові витрати та/або розгляд цього питання у його відсутність не надходила.
Враховуючи вищевикладене, а також положення ст. 223 і ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність учасників справи (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу засідання).
Дослідивши докази понесення позивачем судових витрат, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Рішенням суду у даній цивільній справі від 26.01.2026 було частково задоволено позов і стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого в розмірі 4 000, 00 гривень і шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим в розмірі 4 000, 00 гривень; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000, 00 гривень. Також судом вирішено питання про розподіл судового збору та витрат відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На виконання положень п. 17 ч. 2 ст. 197 ЦПК України в підготовчому засіданні судом було з`ясовано розмір заявлених сторонами судових витрат. Так, адвокатом позивача, зокрема, було заявлено витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу. 
Надаючи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу у встановлений судом строк із дотриманням порядку їх надання, адвокат позивача просив стягнути з відповідачів 12 000, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Твердження адвоката Ліпковського І.С. – Непийводи К.А., викладені у клопотанні від 13.02.2026, про не направлення ОСОБА_2 доказів витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними й необґрунтованими, адже суду надано докази направлення таких доказів до її електронного кабінету. (т. 2 а.с. 42) В даному випадку адвокат позивача не зобов`язаний дублювати надсилання доказів витрат на професійну правничу допомогу відповідачу, коли такі направлені у спосіб визначений процесуальним законодавством його адвокату, який представляє в суді його інтереси. Отже, надсилання вказаних доказів адвокату як представнику відповідача до його електронного кабінету є належним і достатнім способом вручення таких доказів іншому учаснику справи, в даному випадку ОСОБА_2 .
Також суд зауважує, виходячи із змісту вищевказаного клопотання, що із заявою про ухвалення додаткового рішення учасник справи на підставі ст. 270 ЦПК України звертається до суду у разі, якщо судом не вирішено, зокрема, питання про судові витрати. Однак, в даному випадку, адвокатом позивача було заявлено про стягнення судових витрат до прийняття судового рішення і повідомлено про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі, у зв`язку із чим вирішення даного питання було відкладено на підставі ч. 8 ст. 141 і ст. 246 ЦПК України. При цьому наслідком вирішення такої заяви є залишення її без розгляду на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України або ж ухвалення додаткового рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів у підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.
Отже, суд прийшов до висновку, що клопотання адвоката Ліпковського І.С. – Непийводи К.А. про повернення заяви адвоката позивача про ухвалення додаткового рішення від 28.01.2026 без розгляду, не підлягає задоволенню.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Склад та розмір витрат пов`язаних із оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі. 
На підтвердження судових витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги б/н від 01.02.2025; акт виконаних робіт від 27.01.2026; квитанції від 01.05.2025 та від 27.01.2026. (т. 2 а.с. 34, 36-40зв.)
Судом встановлено, що 01.02.2025 між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Едуарда Каленяка» було укладено договір про надання правової допомоги б/н, на підставі якого було видано ордер. (т. 2 а.с. 39-40зв.)
Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Каленяк Е.А. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 0000041, виданого 19.08.2015.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження виконання АБ «Едуарда Каленяка» умов вищевказаного договору суду надано акт виконаних робіт від 27.01.2026. (т. 2 а.с. 34)
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Як вбачається із умов про надання правової допомоги б/н від 01.02.2025, сторони даного правочину досягли домовленості, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплачувати адвокату гонорар, розмір якого визначається квитанцією про сплату, додатковою угодою або актом виконаних робіт (п. 5.1 договору). 
Із акту виконаних робіт від 27.01.2026 вбачається, що вартість наданих АБ послуг позивачу становить 12 000, 00 гривень. (т. 2 а.с. 34)
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
На виконання умов вищевказаного договору позивачем 01.05.2025 та 27.01.2026 було сплачено АБ 12 000, 00 гривень, що підтверджується квитанціями від 01.05.2025 та від 27.01.2026. (т. 2 а.с. 36, 38) При цьому судом прийнято до уваги, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, тому адвокат може видати клієнту на його вимогу, зокрема складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. ЦПК України не визначено конкретної форми документа, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Таким чином, надані адвокатом позивача квитанції є належним доказом оплати позивачем правових послуг адвоката. Такі висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.04.2020 по справі № 727/4597/19, від 15.09.2021 по справі № 440/4206/19. 
Крім того судом враховано, зважаючи на доводи адвоката ОСОБА_2 – Непийводи К.А. щодо неналежності доказів оплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що такі витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Фактичність витрат на правничу допомогу слід розглядати у широкому сенсі, включаючи не лише оплату таких витрат, але й виходячи власне із того, що достатньою є наявність відповідного договірного обов`язку. 
На вищевикладене неодноразово звертав Верховний Суд у своїх постановах. Такий же висновок також викладений у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Савін проти України» (заява № 34725/08), «Тебєті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03). 
За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 статті 141 цього Кодексу. 
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Як вбачається з матеріалів справи, представниками відповідачів були зроблені заяви про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу, у зв`язку з їх неспівмірністю. 
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.
Надання адвокатських послуг Сплавському І.В. підтверджується матеріалами справи. Судом прийнято до уваги, що беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації і захисту прав та інтересів клієнта. Однак суд прийшов до висновку, що зазначена адвокатом позивача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000, 00 гривень, є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, приймаючи до уваги складність цієї справи, а також наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що адвокатом позивача, зокрема на участь у судових засіданнях, було витрачено загалом 40 хв. (22.07.2025 з 09 год. 15 хв. до 09 год. 55 хв.), на відміну від адвоката відповідача Ліпковського І.С., якою було витрачено на участь у судових засіданнях загалом 2 год. 37 хв. При цьому судом враховано, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередню участь у судовому засіданні. 
Оцінка дій адвоката позивача, як то вбачається з матеріалів справи, вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості, розумності та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії хоч і вимагали певного обсягу юридичної і технічної роботи, однак не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є занадто значними. 
Також судом враховано поведінку сторін під час розгляду справи, дії сторін щодо досудового врегулювання спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи; значення справи для сторін; фінансовий стан сторін; те, що сума витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем до відшкодування – 12 000, 00 гривень неістотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку – 10 000, 00 гривень. Однак судом прийнято до уваги, що сторона не могла передбачити точний розмір витрат на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку разом із відзивом, враховуючи умови договору про надання правничої допомоги. 
При цьому суд звертає увагу учасників справи на те, що суд не втручається у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару, а лише виконує свій обов`язок щодо розподілу судових витрат. 
Отже, враховуючи вищевикладене, суд погоджується із доводами адвоката позивача про неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг), критерію реальності таких витрат. Суд прийшов до висновку, що позивачем не дотримано вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України. 
Зважаючи на викладене вище, приймаючи до уваги клопотання представників відповідачів про зменшення розміру судових витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивача підлягає зменшенню до розміру, який є співмірним у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, - до 8 000, 00 гривень, який і підлягає розподілу між сторонами. 
Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, на корить позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 609, 60 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (20, 12 %), а саме:
- з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» в розмірі 990, 40 гривень (які становлять 12, 38 % загального розміру вимог (54, 72 % від 22, 62 %));
- з ОСОБА_2 в розмірі 619, 20 гривень (які становлять 7, 74 % від загального розміру вимог (10 % від 77, 38 %)).
Решту витрат на професійну правничу допомогу слід залишити за позивачем.
Судом прийнято до уваги, що рішенням суду від 26.01.2026 з позивача на користь ОСОБА_2 було стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 000, 00 гривень.
У відповідності до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд прийшов до висновку про звільнення ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу в сумі 619, 20 гривень, у зв`язку із чим остаточно з позивача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця витрат на професійну правничу допомогу, що становить 8 380, 80 гривень.
Як встановлено рішенням суду від 26.01.2026, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 263-265, 270, 273, 354-355 ЦПК України, суд, –

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката Непийводи Катерини Вікторівни, діючої в інтересах відповідача ОСОБА_2 , про повернення заяви адвоката позивача про ухвалення додаткового рішення від 28.01.2026 без розгляду - відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 990, 40 гривень.
Звільнити ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 619, 20 гривень.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (остаточно) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 380, 80 гривень.
Решту витрат на професійну правничу допомогу залишити за ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду. 
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 :  ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»: код ЄДРПОУ 20782312; місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40.

ОСОБА_2 :  ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

Додаткове рішення складено 16.02.2026.

Суддя