РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/11013/24
Номер провадження 2/495/1783/2026
27 березня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі
головуючого судді Гелла С.В., 
із участю секретаря судового засідання Гасанзаде М.Р.,
представника позивача - адвоката Друганової В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - служба у справах дітей Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району, Міністерство оборони України про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позов до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Міністерство оборони України, в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з ним, як батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та обґрунтування позову
Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2023 року, справа №495/9449/22 був розірваний. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.10.2011 року, актовий запис №48, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 13.11.2013 року, актовий запис №902, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 25.07.2017 року, актовий запис №548.  Після розірвання шлюбу та припинення фактичних шлюбних відносин малолітні діти залишилися проживати разом з відповідачем ОСОБА_2 , а позивач ОСОБА_1 як батько відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2023 року, справа №495/9449/22 сплачує аліменти відповідачу на утримання дітей. Відповідно до довідки Бобрицького старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області №1133 від 21.11.2024 року, позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в будинку батька ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Малолітні діти  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3  не зареєстровані, але на теперішній час проживають за місце реєстрації батька -  АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками Бобрицького старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області №1134 від 21.11.2024 року, №1135 від 21.11.2024 року, №1136 від 21.11.2024 року. Відповідно до довідок Бобрицької гімназії Любашівської селищної ради Одеської області №203 від 18.11.2024 року, №204 від 18.11.2024 року, №205 від 18.11.2024 року малолітні діти  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчаються у Бобрицькій гімназії Любашівської селищної ради Одеської області, 1, 5, 7 класи. Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем за контрактом та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 на посаді головного сержант-командира інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу. Відповідно до службової характеристики позивач ОСОБА_1 за час проходження служби зарекомендував себе з позитивної сторони, дисциплінований, працьовитий, має добрі вольові якості, спокійний, витриманий, доброзичливий, порушень військової дисципліни та стягнень немає. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_7 від 22.11.2024 року складеного службою у справах дітей Любашівської селищної ради Одеської області вбачається, що дітям створені належні умови для проживання та розвитку.

Рух справи у суді  
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2025 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.02.2025 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору залучено Міністерство оборони України.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.11.2025 року підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.
У судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Друганова В.А. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, повідомлялась, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило.
Представник третьої особи - служби у справах дітей Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району у судове засідання не з`явилась, повідомлялась, причини неявки суду не відомі. Відповідно до раніше поданої заяви, просила розглядати справу без її присутності, проти задоволення позову не заперечує.
Представник третьої особи - Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надав.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, безпосередньо дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2023 року, справа №495/9449/22 був розірваний.
Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.10.2011 року, актовий запис №48, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 13.11.2013 року, актовий запис №902, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 25.07.2017 року, актовий запис №548. 
Після розірвання шлюбу та припинення фактичних шлюбних відносин малолітні діти залишилися проживати разом з відповідачем ОСОБА_2 , а позивач ОСОБА_1 як батько відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2023 року, справа №495/9449/22 сплачує аліменти відповідачу на утримання дітей. 
Відповідно до довідки Бобрицького старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області №1133 від 21.11.2024 року, позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в будинку батька ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .
Малолітні діти  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3  не зареєстровані, але на теперішній час проживають за місце реєстрації батька -  АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками Бобрицького старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області №1134 від 21.11.2024 року, №1135 від 21.11.2024 року, №1136 від 21.11.2024 року.
Відповідно до довідок Бобрицької гімназії Любашівської селищної ради Одеської області №203 від 18.11.2024 року, №204 від 18.11.2024 року, №205 від 18.11.2024 року малолітні діти  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчаються у Бобрицькій гімназії Любашівської селищної ради Одеської області, 1, 5, 7 класи. 
Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем за контрактом та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 на посаді головного сержант-командира інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу. 
Відповідно до службової характеристики позивач ОСОБА_1 за час проходження служби зарекомендував себе з позитивної сторони, дисциплінований, працьовитий, має добрі вольові якості, спокійний, витриманий, доброзичливий, порушень військової дисципліни та стягнень немає.
З акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_7 від 22.11.2024 року складеного службою у справах дітей Любашівської селищної ради Одеської області вбачається, що дітям створені належні умови для проживання та розвитку.
До суду від служби у справах дітей Шабівської сільської ради Білгород - Дністровського району надійшло рішення комісії з питань захисту прав дитини Шабівської сільської ради №02.2-10/5/4850 від 25.11.2024 року, в якому зазначено визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
При розгляді справи суд враховує вимоги ч.8, 9 ст.7 СК України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. 
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства». 
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Нормами статті 19 СК встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Дослідивши зміст рішення комісії з питань захисту прав дитини Шабівської сільської ради №02.2-10/5/4850 від 25.11.2024 року суд не може погодитись з висновком про доцільність визначення місця про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком оскільки рішення було прийнято упереджено, без встановлення всіх обставин, є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дітей.
Суд зауважує, що в рішенні комісії з питань захисту прав дитини Шабівської сільської ради №02.2-10/5/4850 від 25.11.2024 року не зазначено, яким чином малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зможуть мешкати з батьком, який проходить служити в ЗСУ і у будь-який час, як військовослужбовець може бути переведений в іншу частину та місцевість.
На думку суду, в даній ситуації при винесені рішення служба у справах дітей Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району діяла виключно в особистих інтересах позивача, який намагається у будь-який спосіб звільнитися зі служби в армії, а не в інтересах дітей.
В позові позивач ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , як мати дітей належним чином не виконує батьківські обов`язки, не приділяє достатньої уваги вихованню та розвитку малолітніх дітей, веде аморальний спосіб життя, а саме: вживає алкогольні напої у великій кількості та на підтвердження надає талон-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви Білгород-Дністровським РВП ГУНП в Одеській області від 04.11.2024 року, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_2 протягом деякого часу перебувала у стані алкогольного сп`яніння. 
Проте, належних та достатніх доказів на твердження вказаних доводів стороною позивача не надано та судом таких фактів не встановлено.
Отже, суд зауважує, що з наданих суду документів не вбачається очевидних випадків протиправної поведінки з боку відповідача, як матері щодо малолітніх дітей.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 73 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Крім того, позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві робить акцент на те, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчаються у Бобрицькій гімназії Любашівської селищної ради Одеської області, 1, 5, 7 клас та на підтвердження надає психолого-педагогічні характеристики, які видані Бобрицькою гімназією Любашівської селищної ради Одеської області.
Проте, з зазначених психолого-педагогічних характеристик вбачається, що спілкування з матір`ю дітей проходить у телефонному режимі з причин роботи на підприємстві, зв`язку із батьком малолітніх дітей у класного керівника не було, вказане спростовує доводи позивача про належне виконання своїх батьківських обов`язків. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969 та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».
Таким чином, у контексті першочергового врахування інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, враховуючи, що на даний момент позивач ОСОБА_1 не проживає разом з малолітніми дітьми у зв`язку з проходженням служби в лавах ЗСУ та судом не встановлено, хто на час розгляду справи та в подальшому буде опікуватись малолітніми дітьми, відсутність даних очевидної протиправної поведінки матері щодо дітей, суд вважає, що визначення місця проживання малолітніх дітей із батьком, який проходить службу в лавах ЗСУ та фактично відсутній за місцем мешкання не буде відповідати інтересам дітей.
На основі повно та всебічно досліджених доказів, у відповідності до вимог чинного законодавства та застосування його до фактичних обставин справи, з урахуванням висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору служба у справах дітей Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення місця проживання дітей разом з батьком.
Керуючись ст.ст.4, 12-13, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, - 

УХВАЛИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору служба у справах дітей Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення місця проживання дітей разом з батьком - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Гелла С.В.