ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14880/22 Головуючий у І інстанції - Молочна І.С.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П., 
суддів: Бужак Н.П., Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 28 березня 2022 року № 262840011607 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періоди роботи: з 26 липня 1984 року по 23 квітня 1985 року на посаді зварювальника контактних машин четвертого розряду в арматурному цеху на Заводі залізобетонних виробів № 1; та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23 лютого 2022 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періоди роботи: з 01 серпня 1988 року по 31 січня 2019 року на посаді електрозварника в ПрАТ «ДБК-3»; та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23 лютого 2022 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періоди роботи: з 01 лютого 2019 року по 14 серпня 2019 року на посаді електрозварника ручної зварки в ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» №1 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23 лютого 2022 року.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає має страховий стаж роботи понад 36 років, з яких понад 30 років стажу за Списком № 2, то 23 лютого 2022 року звернувся за призначенням пенсії за віком, з відповідною заявою та усіма необхідними документами, підтверджуючими трудову діяльність у тому числі і за Списком № 2, до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28 березня 2022 року № 262840011607 повідомлено, що в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовлено. Відмова в призначенні пенсії мотивована тим, що Позивач не підтвердив пільговий стаж за Списком № 2 для призначення пенсії на пільгових умовах. Позивач вважає, що Пенсійний фонд безпідставно прийняв рішення про відмову, у зв`язку з не підтвердженням пільгового стажу за Списком № 2, чим фактично нівелював його пільговий стаж роботи, що і стало підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах. Підставою для не зарахування пільгового стажу стало твердження Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про не подання документів, які б слугували підтвердженням пільгового стажу.
Позивач вважає таке рішення протиправним та такими, що порушує його конституційні права. Водночас, Позивач наводить обґрунтування та підрахунки періодів, що підлягають зарахуванню до пільгового стажу. В зв`язку з чим просить суд зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати наведені Позивачем періоди до пільгового стажу.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 640/14880/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року залучено до участі у справі в якості другого Відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28 березня 2022 року № 262840011607 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01 вересня 2008 року по 31 жовтня 2008 року та з 01 січня 2013 року по 28 лютого 2013 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди роботи з 26 липня 1984 року по 23 квітня 1985 року, з 01 серпня 1988 року по 31 січня 2019 року, з 01 лютого 2019 року по 14 серпня 2019 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 02 грудня 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з постановленими рішеннями, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в яких просить скасувати рішення першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Також, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звертає увагу, що 23 лютого 2022 року до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розгляд заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області. За наслідками розгляду вказаної заяви було прийнято рішення від 28 березня 2022 року № 262840011607 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з огляду на відсутність належного пільгового стажу. Згідно з наданими документами страховий стаж Позивача становить 36 років 11 місяці 16 днів. Пільговий стаж за Списком № 2 відсутній. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Документів, що підтверджують право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а саме довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видану підприємством, установою, організацією, накази про проведення атестації робочих місць за умовами праці, з зазначенням вказаної посади - Позивачем не надано. Рішення Комісії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо підтвердження періодів роботи, що зараховується до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах також Позивачем не надавалось.
Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області також вважає, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно за статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.
Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Отже, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .
23 лютого 2022 року Позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До зазначеної зави були додані, зокрема, копії: паспорта; рнокпп; трудової книжки; диплома, довідок.
28 березня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, прийняло рішення № 262840011607 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з не підтвердженням пільгового стажу. Так, пенсійним фондом вказано, що для підтвердження пільгового стажу заявником були надані довідки, видані архівною установою, про період роботи в ПАТ «Домобудівний комбінат № 3»: копії наказів, довідки про нараховану заробітну плату. Уточнююча довідка для підтвердження стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, або ж відповідне рішення Комісії - відсутні. Страховий стаж особи становить 36 років 11 місяців 16 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи.
Матеріали справи не містять доказів пропозиції суб`єкта владних повноважень на адресу Позивача надати додаткові документи.
20 квітня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, листом № 2600-0211-8/39684 на заяву Позивача від 23 лютого 2022 року № 2904 щодо призначення пенсії відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» посилаючись на положення пунктів 1, 2 статті 114 Закону, пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, пункту 3 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховується до стажу для призначення пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 18-1 від 10 листопада 2006 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105, повідомило, що для підтвердження пільгового стажу надано довідки, видані архівною установою, про період роботи в ПАТ «Домобудівний комбінат № 3», копії наказів та довідки про нараховану заробітну плату. Згідно з наданими документами страховий стаж становить 36 років 11 місяців 16 днів. Оскільки відсутня уточнююча довідка про підтвердження стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, або ж відповідне рішення Комісії, у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви від 23 лютого 2022 року № 2904 відмовлено.
19 квітня 2022 року Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, із заявою № 11878/8 про підтвердження стажу роботи.
23 травня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом № 2600-0304-8/54235 повідомило Позивачу, що Комісія з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі - Комісія) 19 травня 2022 року розглянула матеріали, які містяться в макеті справи, сформованої відділом обслуговування громадян № 8 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Рішенням Комісії № 14 від 19 травня 2022 року відмовлено у підтвердженні права на зарахування періодів роботи в якості електрозварника ручного зварювання з 01 серпня 1988 року по 30 вересня 1998 року в арматурному цеху та з 01 жовтня 1998 року по 31 січня 2019 року - в формувальному цеху № 1 ПрАТ «ДБК № 3» до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки документи про припинення ПрАТ «Домобудівний комбінат № 3» без визначення правонаступника та дату припинення на розгляд Комісії не надані. Відповідачем також проінформовано, що документи:
- про підстави та умови зберігання первинних документів ПрАТ «Домобудівний комбінат № 3» архівним відділом Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації;
- архівна довідка про нарахування Вам заробітної плати у період роботи з січня 2001 по січень 2019 на ПрАТ «Домобудівний комбінат № 3»;
- відомості про дату первинної атестації робочих місць та результати атестацій робочих місць на заводі ЗБВ та «Домобудівний комбінат № 3», у періоди з 22 серпня 1992 року по 20 листопада 2004 року та з 21 листопада 2009 року по 31 січня 2019 року на розгляд Комісії не надані.
Також судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, що відповідно до записів № 2-3, 5-18 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01 серпня 1984 року, на ім`я ОСОБА_1 , Позивач:
- з 26 липня 1984 року по 23 квітня 1985 року - працював зварювальником контактних машин четвертого розряду в арматурному цеху в Заводі залізобетонних виробів № 1 Домобудівного комбінату № 3;
- з 01 серпня 1988 року по 31 січня 2019 року - працював електрозварником ручного зварювання третього, четвертого, п`ятого розрядів в арматурному та формованому цехах в Приватному акціонерному товаристві «ДБК-3»;
- з 01 лютого 2019 року по 14 серпня 2019 року - працював електрозварником ручної зварки п`ятого розряду в формованому цеху № 1 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» № 1.
Відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 , форма РС-право, періоди роботи Позивача з 26 липня 1984 року по 23 квітня 1985 року, з 01 серпня 1988 року по 31 серпня 2008 року, з 01 листопада 2008 року по 31 грудня 2012 року, з 01 березня 2013 року по 31 січня 2019 року, з 01 лютого 2019 року по 14 серпня 2019 року зараховано виключно до загального страхового стажу. Страховий стаж Позивача зараховано по 31 грудня 2021 року включно.
Випискою з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , форми ОК-5, яка сформована 03 квітня 2025 року, підтверджено, що у 1998-2019 роках Позивач має облікований спеціальний стаж за кодом ЗПЗ013Б1.
Спірним питанням даної адміністративної справи є правомірність прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві рішення від 28 березня 2022 року № 262840011607 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вважаючи таку відмову протиправною, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Задовольняючи адміністративний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що за наявності належно оформлених записів у трудовій книжки та підтвердження стажу роботу, що дає право на пільгову пенсію, підприємством, неможливо спростовувати факт наявності у Позивача стажу роботи на посадах, що дає право на призначення пільгової пенсії.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, в межах вимог апеляційної скарги Відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Відповідно до статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону № 1058-IV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону № 1058-ІV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4).
У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону № 1788-ХІІ, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку № 637).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Як встановлено вище, в оскаржуваному рішенні підставами для відмови у призначені Позивачу пенсії є твердження Відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про не подання Позивачем документів, які б слугували підтвердженням пільгового стажу.
Відповідно до пункту 1 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список № 1) та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список № 2), затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Пунктом 3 Порядку № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
Пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.
Як передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 22-1) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:
- ідентифікує заявника (його представника);
- надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;
- реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
- уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;
- з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;
- повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
- сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;
- надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;
- повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал;
- видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;
- повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що доказів направлення Позивачу копії рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28 березня 2022 року № 262840011607 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що використання норм Постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу (у тому числі й зайнятості Позивача протягом повного робочого дня на пільгових роботах) має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.
Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту безпосередньої зайнятості повний робочий день на пільгових роботах, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.
Підставою для не зарахування Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області до пільгового стажу Позивача періодів роботи з 26 липня 1984 року по 23 квітня 1985 року, з 01 серпня 1988 року по 31 січня 2019 року, з 01 лютого 2019 року по 14 серпня 2019 року слугувало те, що відсутні уточнююча довідка для підтвердження стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, або ж відповідне рішення Комісії, на що суд першої інстанції вірно зазначив наступне.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162; після 16 січня 2003 року та до 03 серпня 2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36; з 03 серпня 2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461.
Як встановлено судом першої інстанції вище та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01 серпня 1984 року Позивач:
- з 26 липня 1984 року по 23 квітня 1985 року - працював зварювальником контактних машин четвертого розряду в арматурному цеху в Заводі залізобетонних виробів № 1 Домобудівного комбінату № 3;
- з 01 серпня 1988 року по 31 січня 2019 року - працював електрозварником ручного зварювання третього, четвертого, п`ятого розрядів в арматурному та формуваному цехах в Приватному акціонерному товаристві «ДБК-3»;
- з 01 лютого 2019 року по 14 серпня 2019 року - працював електрозварником ручної зварки п`ятого розряду в формуваному цеху № 1 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» № 1.
Тобто, у спірні періоди з 26 липня 1984 року по 23 квітня 1985 року та з 01 серпня 1988 року по 31 січня 2019 року Позивач працював на одному підприємстві - Приватне акціонерне товариство «ДБК-3» (Завод залізобетонних виробів № 1 Домобудівного комбінату № 3), у той час, як період з 01 серпня 1988 року по 31 січня 2019 року взагалі є його безперервним трудовим стажем, що не заперечується Відповідачами.
Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до виписки ОСОБА_1 , форми ОК-5, яка сформована 03 квітня 2025 року, підтверджено, що у 1998-2019 роках Позивач має облікований спеціальний стаж за кодом ЗПЗ013Б1.
Відповідно до постанов Правління Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року № 7-6 «Про затвердження Порядку формування і подачі органам ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», від 05 листопада 2009 року № 26-1 «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам Пенсійного фонду України», від 08 жовтня 2010 року № 22-2 «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від 09 вересня 2013 року № 454 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», встановлено наступні коди підстав та відповідні їм назви посад та робіт.
За кодом ЗПЗ013Б1 обліковуються працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Враховуючи дані форми ОК-5 (відомості по спеціальному стажу) ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що страхувальник зазначав код підстав для обліку спецстажу у 1998-2019 роках - ЗПЗ013Б1, що відноситься до Списку № 2, з чим погоджується і колегія суддів.
Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що записи трудової книжки Позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким прописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто, здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.
Враховуючи досліджені матеріали справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що записи трудової книжки Позивача щодо спірного періоду містять інформацію про роботу на пільгових умовах, а саме те, що Позивач працював на посаді зварювальника.
При цьому, докази, які б спростовували факт роботи Позивача повний робочий день у шкідливих умовах праці та інших доказів, які підтверджували б не виконання Позивачем роботи за зазначеною професією у спірні періоди Відповідачами до суду не надано.
З огляду на викладене, Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в порядку частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV мав повноваження перевірити інформацію, що зазначена в наданих заявником документах.
Зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається, що Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надсилав запити до Приватного акціонерного товариства «ДБК-3» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» № 1, де працював Позивач у спірні періоди, з метою уточнення інформації про факт та характер роботи Позивача.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявні у документах на підтвердження трудового стажу формальні неточності, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі № 593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.
Крім того, відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 64 Закону № 1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право, зокрема, отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.
Водночас, жодних доводів та/або належних та допустимих доказів на їх підтвердження щодо вчинення Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області дій в межах наведених повноважень у законодавчо встановлений спосіб з метою отримання відомостей, необхідних для виконання ним функцій, передбачених зазначеними нормами пенсійного законодавства, останнім суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції не наведено та не надано.
Отже бездіяльність Відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області свідчить про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання, як пенсійне забезпечення особи, що гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.
За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення документів щодо відомостей про періоди роботи на Позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи Позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, що вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Також, Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 у справі № 638/18467/15-а, від 25 квітня 2019 року в справі № 593/283/17, від 30 вересня 2021 року в справі № 300/860/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при зверненні із заявою від 23 лютого 2022 року про призначення пенсії за віком Позивачем було надано достатньо доказів, які підтверджують його пільговий характер роботи за періоди з 26 липня 1984 року по 23 квітня 1985 року, з 01 серпня 1988 року по 31 січня 2019 року, з 01 лютого 2019 року по 14 серпня 2019 року, що надає право включення вищевказаних періодів роботи до пільгового стажу за Списком № 2.
Крім того, відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 , форма РС-право, періоди роботи Позивача з 26 липня 1984 року по 23 квітня 1985 року, з 01 серпня 1988 року по 31 серпня 2008 року, з 01 листопада 2008 року по 31 грудня 2012 року, з 01 березня 2013 року по 31 січня 2019 року, з 01 лютого 2019 року по 14 серпня 2019 року зараховано виключно до загального страхового стажу.
Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що до загального страхового стажу Позивача Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області не зараховано періоди з 01 вересня 2008 року по 31 жовтня 2008 року, та з 01 січня 2013 року по 28 лютого 2013 року.
Водночас, в оскаржуваному рішенні Відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначено, що за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Тобто, підстав не зарахування періодів роботи з 01 вересня 2008 року по 31 жовтня 2008 року, та з 01 січня 2013 року по 28 лютого 2013 року не зазначено.
Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, період роботи Позивача з 01 серпня 1988 року по 31 січня 2019 року є його безперервним трудовим стажем, тому всі ці періоди підлягають зарахуванню до загального страхового стажу Позивача. Доказів протилежного Відповідачами не надано, з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 174/658/16-а оцінюватися судом мають саме підстави, тобто, мотиви, з яких виходив Відповідач, розглядаючи заяву щодо пенсії.
Враховуючи, що завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України, судом оцінювались саме підстави, тобто, мотиви, з яких виходив Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як суб`єкт владних повноважень, при прийнятті рішення від 28 березня 2022 року № 262840011607.
При цьому, за наслідком викладених доводів і обґрунтувань, є підстави стверджувати, що при розгляді заяви від 18 жовтня 2022 року Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області безпідставно не зараховано до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди роботи з 26 липня 1984 року по 23 квітня 1985 року, з 01 серпня 1988 року по 31 січня 2019 року, з 01 лютого 2019 року по 14 серпня 2019 року, а також до загального страхового стажу періоди роботи з 01 вересня 2008 року по 31 жовтня 2008 року та з 01 січня 2013 року по 28 лютого 2013 року.
Незарахування спірного стажу Позивача суперечить принципу правової визначеності, оскільки в пункту 3.1 Рішення Конституційного Суду України у справі від 29.06.2010 № 1-25/2010 зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що саме Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії Позивачу не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення від 28 березня 2022 року № 262840011607.
З огляду на зазначене, оскільки факт перебування на роботах, що дають право на зарахування періодів такої роботи до пільгового страхового стажу підтверджується належними та допустимими доказами, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що рішення від 28 березня 2022 року № 262840011607 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже, є протиправним та підлягає скасуванню, з чим погоджується і колегія суддів.
Разом із цим, пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Так, з матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що 01 грудня 2021 року Позивач досяг 55-ти річного віку, мав страховий стаж роботи більше 30 років, без урахування спірних періодів, та пільговий стаж роботи - більше 12 років 6 місяців, з урахуванням спірних періодів роботи, а із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах звернувся 23 лютого 2022 року, тобто, в межах трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку. Відтак, Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області має бути призначена така пенсія Позивачу з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме - з 02 грудня 2021 року.
Із врахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав Позивача є визнання протиправними Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28 березня 2022 року № 262840011607 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та відмову у зарахуванні до загального страхового стажу Позивача періодів роботи з 01 вересня 2008 року по 31 жовтня 2008 року та з 01 січня 2013 року по 28 лютого 2013 року, до пільгового страхового стажу за Списком № 2 безпідставно незараховані періоди роботи з 26 липня 1984 року по 23 квітня 1985 року, з 01 серпня 1988 року по 31 січня 2019 року, з 01 лютого 2019 року по 14 серпня 2019 року, призначити Позивачу з 02 грудня 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування у вказаній частині не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в зазначеній частині - без змін.
Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

А.Ю. Коротких