Справа № 199/2286/26
(3/199/924/26) 
ПОСТАНОВА 
іменем України
03.03.2026       місто Дніпро
Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра Щербина-Почтовик І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, громадянина України, РНОКПП- НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , військовослужбовця, 
-який притягується до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 17215 КУпАП,
-за участі: особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 2797/0/15-24 від 24.09.2024, змінено з 7 жовтня 2024 року територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра. 
За змістом протоколу про адміністративне правопорушення №10/26 від 17.02.2026, 08.02.2025, ОСОБА_1 перебував на території тимчасової дислокації підрозділу військової частини, де своїми діями (бездіяльністю) недбало ставився до військової служби, внаслідок чого військовослужбовці НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 вживали спиртні напої, в подальшому між військовослужбовцями відбувся конфлікт, внаслідок якого солдат ОСОБА_2 із закріпленої за ним зброї АКМ, здійснив постріл в область живота сержанта ОСОБА_3 , в результаті чого останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кульового проникаючого поранення черевної порожнини. 
На думку посадової особи, уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення, своїми діями лейтенант ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 11, 16, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ,а також ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, яка зокрема передбачає, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 172 15 КУпАП, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначив, що в адміністративному протоколі вказано не його посадові обов`язки.
Дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справі, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. 
У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП та вказане рішення ЄСПЛ, яке згідно ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» протокол про адміністративне правопорушення, який визначає межі судового розгляду і є доказом у справі, суперечить іншим матеріалам справи про адміністративне правопорушення, оскільки відомості зазначені у ньому належним чином не узгоджуються з іншими матеріалами справи.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення №10/26 від 17.02.2026, 08.02.2025, ОСОБА_1 перебував на території тимчасової дислокації підрозділу військової частини, де своїми діями (бездіяльністю) недбало ставився до військової служби, внаслідок чого військовослужбовці 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 вживали спиртні напої, в подальшому між військовослужбовцями відбувся конфлікт, внаслідок якого солдат ОСОБА_2 із закріпленої за ним зброї АКМ, здійснив постріл в область живота сержанта ОСОБА_3 , в результаті чого останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кульового проникаючого поранення черевної порожнини. Своїми діями лейтенант ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 11, 16, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ,а також ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, яка зокрема передбачає, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 172 15 КУпАП, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Разом з тим, з об`єктивної сторони правопорушення за частиною 2 статті 172 15 КУпАП полягає у формі діяння (дії чи бездіяльності), що виражається у невиконанні або неналежному виконанні військовою службовою особою службових обов`язків через недбале ставлення, що шкодить військовій службі.
Проте, матеріалами справи про адміністративне правопорушення не доведено, що саме ОСОБА_1 вчинив умисні дії відповідальність за які передбачена частиною 2 статті 17215 КУпАП, що полягли у свідомому недбалому ставленні військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Тому висновки уповноваженої особи на складання протоколу, належними та об`єктивними доказами не підтверджені, а із сукупності долучених доказів неможливо дійти ґрунтовного висновку про наявність вини саме ОСОБА_1 , у інкримінованому йому правопорушенні, оскільки особою, яка склала протокол в повній мірі не дотримано вимог ст. 251 КУпАП, а досліджені судом докази, не доводять факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 17211 КУпАП. 
Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.  
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.   
Оскільки згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, то усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Вищевикладене свідчить про те, що уповноваженою особою на складання протоколу не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності поза розумним сумнівом. 
Отже, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку про відсутність поставленого у вину в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення
Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:
На підставі п. 1) ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 17215 КУпАП – закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Суддя:       І.В.Щербина-Почтовик