ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
05.03.2026 Справа № 907/248/25 

Господарський суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Далекорій Б.В., розглянувши заяву позивача ФОП Дутко Є.В., подану представником – адвокатом Вовканич С.М. від 03.08.2025 (зареєстровану за вхідним №02.3.1-02/6874/25 від 04.08.2025) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі
за позовом: Фізичної особи–підприємця Дутко Євгенія Володимировича, РНОКПП – НОМЕР_1 , місцезнаходження – АДРЕСА_1 ,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «А.М.В.-Карпати», код ЄДРПОУ – 41153752, місцезнаходження – 89442, Закарпатська область, Ужгородський район, село Нижнє Солотвино, будинок 55 А,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю «Моекотаксі Буковина», код ЄДРПОУ – 43585427, місцезнаходження - 58018, Чернівецька обл., місто Чернівці, вулиця Достоєвського Федора, будинок 5В, квартира 3,
про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог,
за участі представників сторін:
від позивача – не з`явився,
від відповідача – не з`явився,
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2025 у справі №907/248/25 позов задоволено. Визнано недійсним з моменту вчинення односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а саме: заяву про припинення зобов`язань зарахуванням від 14.02.2025 Товариства з обмеженою відповідальністю – «А.М.В.-Карпати» (код ЄДРПОУ – 41153752, місцезнаходження – 89442, Закарпатська область, Ужгородський район, село Нижнє Солотвино, будинок 55 А) на адресу фізичної особи – підприємця Дутко Євгенія Володимировича (РНОКПП – НОМЕР_1 , місцезнаходження – АДРЕСА_1 ).
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «А.М.В.-Карпати» (код ЄДРПОУ – 41153752, місцезнаходження – 89442, Закарпатська область, Ужгородський район, село Нижнє Солотвино, будинок 55 А) на користь фізичної особи – підприємця Дутко Євгенія Володимировича (РНОКПП – НОМЕР_1 , місцезнаходження – АДРЕСА_1 ) 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Розгляд справи здійснено у загальному позовному провадженні.
04.08.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника позивача – адвоката Вовканич С.М., надійшла заява від 03.08.2025 (зареєстрована за вхідним № 02.3.1-02/6874/25 від 04.08.2025) про розподіл судових витрат у справі №907/248/25, а саме: щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 – 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої – небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Ухвалою суду від 05.08.2025 призначено до розгляду заяву від 03.08.2025 позивача ФОП Дутко Є.В., подану представником – адвокатом Вовканич С.М. (зареєстровану за вхідним №02.3.1-02/6874/25 від 04.08.2025) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №907/248/25 на 14.08.2025 на 11:15 з викликом учасників справи.
В ухвалі від 05.08.2025 суд звертав увагу відповідача на приписи ч. 6 ст. 126 ГПК України ГПК України, згідно з якою обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
11.08.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника позивача – адвоката Вовканич С.М., надійшло клопотання від 11.08.2025 (зареєстровано за вхідним № 02.3.1-02/7071/25) про відкладення судового засідання, в якому останній повідомляє про неможливість позивача з`явитись у судове засідання та про перебування представника позивача у відпустці з 11.08.2024 по 24.08.2024, у зв`язку з чим просить відкласти розгляд справи на іншу дату і час.
Згідно з ухвалою від 14.08.2025 задоволено клопотання представника позивача ФОП Дутко Є.В. - адвоката Вовканич С.М. про відкладення розгляду справи, розгляд заяви позивача ФОП Дутко Є.В. про ухвалення додаткового рішення призначено на 17.09.2025 на 09:45.
Враховуючи, що згідно з ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 у справі № 907/248/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «А.М.В.-Карпати» б/н від 21.08.2025 (вх. суду від 22.08.2025 № 01-05/2591/25) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2025 та зобов`язано Господарський суд Закарпатської області невідкладно надіслати матеріали справи № 907/248/25; такі матеріали справи згідно супровідного листа від 17.09.2025 №01-16/287/25 направлені до суду апеляційної інстанції. 
Згідно з постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у справі №907/248/25 апеляційну скаргу ТОВ «А.М.В.-Карпати» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2025 – залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2025 без змін.
Згідно супровідного листа Західного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 №09-01/248/26 на адресу Господарського суду Закарпатської області повернулися матеріали справи №907/248/25.
Відповідно до ухвали від 24.02.2026 суд постановив: заяву від 03.08.2025 позивача ФОП Дутко Є.В., подану представником – адвокатом Вовканич С.М. (зареєстровану за вхідним №02.3.1-02/6874/25 від 04.08.2025) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №907/248/25 призначити до розгляду в судовому засіданні на 05.03.2026 на 11:30 з викликом учасників справи.
З довідок про доставку електронного листа, які отримана з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», вбачається, що документ в електронному вигляді «Ст. 234 ГПК Ухвала суду (з призначенням дати)» від 24.02.2026 у справі №907/248/25 (суддя Сисин С.В.) було надіслано одержувачам – позивачу, відповідачу, представнику позивача, представнику відповідача, та третій особі в їх Електронні кабінети. Документ доставлено до електронних кабінетів учасників справи 24.02.2026 о 16:21.
В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022р. у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до «Електронного кабінету» є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.
Отже, учасники справи належним чином повідомлені про дату, місце та час судового засідання призначеного на 05.03.2026.
03.03.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника позивача – адвоката Вовканич С.М., надійшла заява від 03.03.2026 (зареєстрована за вхідним № 02.3.1-02/1950/26 від 03.03.2026), відповідно до якої зазначений учасник справи просить розгляд заяви позивача про розподіл судових витрат у справі №907/248/25 слухати без участі ФОП Дутко Є.В. і його представника.
У судове засідання 05.03.2026 по розгляду заяви позивача від 03.08.2025 про ухвалення додаткового рішення (далі – заява) представники сторін у справі №907/248/25, будучи належним чином повідомлені про день, час і місце судового засідання, не з`явилися, позивач подав заяву про розгляд заяви без його участі та участі його представника. 
Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
За змістом ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання по розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, не перешкоджає розгляду заяви.
За таких обставин, суд розглянув справу по заяві позивача про ухвалення додаткового рішення без участі представників сторін, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення заяви, враховуючи належне повідомлення сторін про день, час та місце судового засідання, а також враховуючи подану 03.03.2026 представником позивача заяву про проведення судового засідання без участі ФОП Дутко Є.В. і його представника.
У відповідності до ч. 1 – 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частина 8 ст. 129 ГПК України передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При розгляді заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат від 03.08.2026, судом встановлено, що в позовній заяві від 08.04.2025 (зареєстрованій за вхідним №02.3.1-05/463/25 від 09.04.2025) позивач щодо попереднього розрахунку судових витрат зазначив, що фізичною особою–підприємцем Дутко Євгенієм Володимировичем понесені судові витрати, які складаються із судового збору за подання позову та витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 20000,00 грн. Також позивач в даному позові заявляє, що остаточний розрахунок буде надано в порядку та строки визначені ГПК України. 
Обґрунтовуючи заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат від 03.08.2026, позивач зазначає, що під час розгляду справи №907/248/25 ним було понесено витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 13000 грн. Вказана сума витрат підтверджується належними та допустимими доказами, що засвідчують обсяг наданих послуг, їх вартість та підстави для оплати згідно з умовами договірних відносин між ФОП Дутко Є.В. та адвокатом Вовканичем С.М.
На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи додано:
- копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 31.07.2025;
- копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 09.03.2025;
- копію договору про надання правової допомоги від 14.04.2024;
За таких обставин, заявник просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України). 
Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як встановлюють положення ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.
Як було вказано вище, на підтвердження понесених витрат на загальну суму 13000,00 грн представником позивача подано суду копію договору про надання правової допомоги від 14.04.2024, укладеного між Дутком Євгенієм Володимировичем з однієї сторони, та адвокатом Вовканич Сергієм Михайловичем з другої сторони (далі – договір).
Відповідно до п. 1.3. договору, клієнт доручає, адвокат бере на себе зобов`язання в межах умов договору надавати послуги у справах, які розглядаються за правилами господарського судочинства та/або підсудні господарському суду в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, підприємствах, установах та організаціях правоохоронних органах, органах державної влади та управління, місцевого самоврядування, бути представництво та здійснювати представництво клієнта в господарських справах (провадження в яких здійснюється господарськими судами за правилами Господарського процесуального кодексу України), в яких клієнт приймає участь в статусі сторони (позивача/відповідача) або третьої особи, та здійснювати від імені клієнта всі процесуальні права та обов`язки, які надані стороні та третій особі в господарському процесі Господарським процесуальним кодексом України у тому числі ст.ст. 42, 46, 49, 50 ГПК України, та іншими статтями ГПК України.
Згідно з п. 2. договору, на виконання доручення клієнта, адвокат може надавати наступні послуги (правову допомогу):
- усні письмові довідки та консультації щодо законодавства, рекомендації, висновки та роз`яснення щодо суті та юридичних наслідків правочинів;
- звертатися з адвокатськими запитами та збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку, запитувати, отримувати, і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою;
- складати заяви, звернення, позовні заяви, пояснення, скарги (включаючи апеляційні та касаційні) та інші документи правового характеру;
- забезпечувати участь адвоката у вчиненні дій за місцем надання послуги;
- забезпечувати захист прав та охоронюваних законом інтересів клієнта під час розгляду цивільних, господарських, адміністративних та інших справ у загальних, спеціалізованих, третейських, Верховному Суді, Конституційному Суді України, інших судах України усій інстанцій створених відповідно до законодавства;
- представляти інтереси клієнта у правовідносинах з третіми особами, зокрема, але не обмежуючись, з підприємствами, установами, організаціями, правоохоронними органами, органами державної влади та управління, місцевого самоврядування, фізичними особами;
- надавати правову допомогу та здійснювати захист прав, свобод та законних інтересів клієнта у кримінальному провадженні;
- надавати інші види юридичної допомоги, якщо це необхідно для забезпечення виконання доручення клієнта.
Відповідно до п. 5. договору, сторони керуються ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначили наступний порядок визначення гонорару.
Гонорар за виконання доручення, викладеного в п. 1 договору: погодинна оплата: складає за домовленістю сторін за 1 (одну) годину надання послуг клієнту відповідно п. 1 цього договору та незалежно від результату розгляду справи судом.
Сума гонорару може бути змінена тільки за домовленістю сторін. У випадку прийняття рішення клієнтом про скасування доручення виданого адвокату, гонорар клієнту не повертається.
Згідно з п. 6. договору, оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом в гривнях за кожну годину надання послуг клієнту відповідно до п. 1 цього договору.
Згідно з додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 09.03.2025, сторони визначили наступний розмір гонорару адвоката з надання правничої (правової) допомоги у господарській справі з а позовом до ТОВ «А.М.В.- Карпати», про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог:
- одна година роботи адвоката 1000,00 грн;
- участь у судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції, незалежно від тривалості судового засідання – 1000,00 грн одне засідання.
Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 31.07.2025, послуги, які були надані позивачу становлять: вивчення матеріалів, збір доказів підготовка, оформлення та подання да суду позовної заяви та клопотання про відстрочення сплати судового збору, 6 годин – 6000,00 грн; підготовка та подання до суду письмових пояснень, 2 години – 2000,00 грн; підготовка та подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву, 2 години – 2000,00 грн, участь у судових засіданнях, 3 години – 3000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 13000,00 грн за 10 годин та участі у 3 судових засіданнях.
За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги Клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан Клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом із тим, відповідно до ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Водночас вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача заявленої суми витрат на професійну правову допомогу, суд, із урахуванням фактичних обставин даної справи, бере до уваги наступне.
Як передбачено ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у ч. 4 ст. 126 ГПК України, так і в ч. 5-7 ст. 129 ГПК України.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Здійснивши правовий аналіз норм ст. 126 та 129 ГПК України, можна дійти висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Така позиція випливає із правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі №922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21, від 12.01.2023 у справі №908/2702/21.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у ч. 5-7 ст. 129 ГПК України.
Водночас таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.01.2023 у справі №908/2702/21.
Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та Клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15-ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15-ц).
Ті самі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, у додаткових постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, та у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції, що вбачається з такого.
Суд враховує, що представництво інтересів позивача у даній справи здійснював адвокат Вовканич С.М. на підставі ордеру серії АО №1079954 від 14.04.2024, відповідно до якого представник брав участь у трьох судових засіданнях по даній справі.
Також судом встановлено, що позовна заява від імені Фізичної особи–підприємця Дутко Євгенія Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю «А.М.В.-Карпати», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю «Моекотаксі Буковина» про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог, підготовлена та подана адвокатом Вовканич С.М.
Отже, відомості, зазначені в акті виконаних робіт від 31.07.2025, відповідають характеру та обсягу послуг, які були надані адвокатами Вовканич С.М. у межах справи №907/248/25, та є обґрунтованими і необхідними з метою належного надання позивачу правничої допомоги у справі згідно договору про надання правової допомоги від 14.04.2024, укладеного між Дутком Є.В, та адвокатом Вовканич С.М.
Оскільки за такі послуги з надання правничої допомоги відповідно до акту виконаних робіт від 31.07.2025 згідно договору про надання правової допомоги від 14.04.2024, позивачу нараховано до сплати кошти у загальній сумі 13000,00 грн за надання професійної правничої (правової) допомоги; враховуючи задоволення судом позовних вимог Фізичної особи–підприємця Дутко Євгенія Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю «А.М.В.-Карпати», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю «Моекотаксі Буковина» про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому відповідно до п. 1 ч.4 ст. 129 ГПК України такі судові витрати у вигляді витрат позивача на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідача.
Щодо цього суд зазначає, що такий розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 13000,00 грн є значно менший за вказаний у позовній заяві орієнтовний розмір витрат на таку професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 20000,00 грн, що вказує про те, що такі витрати не є надмірними. Суд виснує, що понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 13000,00 грн є обгрунтованими, пов`язаними з розглядом справи; їх розмір є пропорційним до предмета спору і такий розмір витрат відповідає кількості проведених судових засідань, кількості та змісту поданих адвокатом заяв у справі, розміру позовних вимог та враховує розгляд справи в порядку загального провадження.
Окремо суд звертає увагу, що в ухвалі від 05.08.2025 про призначення до розгляду на 14.08.2025 заяви позивача, яку відповідач отримав 05.08.2025, та в ухвалі від 24.02.2026 про призначення до розгляду заяви позивача, яку відповідач отримав 24.02.2026, відповідачу звернуто увагу на приписи ч. 6 ст. 126 ГПК України ГПК України, згідно з якою обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, при визначенні розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, враховуючи, що в ухвалах від 05.08.2025, та від 24.02.2026 суд звертав увагу відповідача на приписи ч. 6 ст. 126 ГПК України, згідно з якою відповідач вправі подати таке клопотання, заявивши та обґрунтувавши неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Щодо цього, суд зазначає, що у постанові від 16.ю11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що у розумінні положень ч.ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
З огляду на вищенаведене, враховуючи положення ст. ст. 126 і 129 ГПК України, а також врахувавши відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених витрат; виходячи із критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору; врахувавши задоволення судом позовних вимог у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення повністю заяви позивача ФОП Дутко Є.В., поданої його представником – адвокатом Вовканич С.М. від 03.08.2025 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «А.М.В.-Карпати» на користь фізичної особи – підприємця Дутко Євгенія Володимировича витрат на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн. Суд вважає, що така сума відшкодування витрат на правову допомогу є співмірною із складністю справи, розгляд якої здійснювався у загальному позовному провадженні, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, ціною позову та висновком суду про задоволення позову.
За приписами ч. 4 та 5 ст. 240 ГПК України визначено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 12, 162, 176, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд
П О СТ А Н ОВ И В :
Заяву позивача (Фізичної особи–підприємця Дутко Євгенія Володимировича), подану його представником – адвокатом Вовканич С.М. від 03.08.2025 (зареєстровану за вхідним №02.3.1-02/6874/25 від 04.08.2025) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат – задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «А.М.В.-Карпати» (код ЄДРПОУ – 41153752, місцезнаходження – 89442, Закарпатська область, Ужгородський район, село Нижнє Солотвино, будинок 55 А) на користь Фізичної особи–підприємця Дутко Євгенія Володимировича (РНОКПП – НОМЕР_1 , місцезнаходження – АДРЕСА_1 ) 13000,00 грн (тринадцять тисяч гривень 00 копійок) на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Суддя С.В. Сисин