№ справи687/12/25
№2/687/9/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року     Чемеровецький районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Борсука В.О.,
з участю секретаря - Пагор Б.Р.,
з участю позивача - ОСОБА_1 ,
з участю представника позивача - 
ОСОБА_12,
з участю представника відповідача -
ОСОБА_13,
з участю представника третьої особи - 
Семенишеної В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чемерівці цивільну справу в режимі відеоконференції за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Чемеровецької селищної ради про позбавлення батьківських прав,
в с т а н о в и в :
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що вона проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 31.10.2019 року шлюб між ними було розірвано. У період зареєстрованого шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідач жодної участі у вихованні дітей не приймає, аліменти сплачує мати відповідача. Інтересу до життя дітей відповідач не проявляє, оскільки протягом останніх п`яти років жодного разу їм не телефонував, не відвідував їх, не передавав подарунків, не з`являвся у дитячому садку чи школі та не обізнаний про стан їхнього здоров`я і перенесені захворювання. До того ж відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надає синам доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання синами освіти, не надає достатньої фінансової підтримки. ОСОБА_2 тривалий час перебуває за кордоном, будь-якого зв`язку з дітьми не підтримує. У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно синів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ..
Позивач та її представник в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання з`явився, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Окрім того, 03.04.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким у задоволенні позовних вимог також просив відмовити. У відзиві зазначено, що відповідач постійно спілкується із своїми синами в телефонному режимі, вчасно сплачує аліменти у зв`язку із чим заборгованість по сплаті аліментів відсутня, а також постійно купує всі необхідні речі для дітей. Водночас вказано, що позивач протиправно перешкоджала відповідачу у спілкуванні з дітьми, внаслідок чого були прийнятті розпорядження Чемеровецької РДА Хмельницької області № 222/2019-р від 18.10.2019 року про участь батька у вихованні дітей та № 221/2019-р від 18.10.2019 року про участь баби у вихованні онуків, а також рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 21.09.2020 року про встановлення способів участі у вихованні, спілкуванні з дітьми батьком ОСОБА_2 .. Крім того, у зв`язку з відсутністю можливості працевлаштування за місцем проживання, відповідач був змушений виїхати за межі України з метою працевлаштування та забезпечення належного утримання своїх дітей.
При цьому 14.04.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою вказує, що відповідач вперше зателефонував дітям у березні 2025 року, після звернення до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. Також зазначено, що аліменти позивач отримує від баби дітей, тоді як ОСОБА_2 жодної участі у житті дітей не приймає, не купує їм речей, не передає подарунків та уникає від виконання батьківських обов`язків. Крім того, виїзд відповідача за кордон є вибором батька, який якщо і працевлаштований, то з отриманих коштів сплачує лише 4000,00 грн та додаткових витрат на виховання 3 дітей ніяк не покриває.
Представник органу опіки та піклування в судове засідання з`явилася, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.11.2012 року народився ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ..
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.03.2016 року народився ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ..
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 16.08.2018 року народився ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ..
Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 31.10.2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було розірвано. Рішення набрало законної сили 10.12.2019 року.
В подальшому позивач ОСОБА_6 зареєструвала шлюб 11.06.2024 року з ОСОБА_7 та змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 11.06.2024 року. 
Відповідно до довідки № 33 від 07.03.2025 року, виданої Чемеровецькою селищною радою, позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_7 разом із синами  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 фактично проживають в АДРЕСА_1 з 20.06.2024 року, що також підтверджується актом № 55 комісії з визначення фактичного місця проживання громадян, зареєстрованих на території Чемеровецької селищної ради та осіб без реєстрації від 07.03.2025 року.
Згідно з актом № 32 комісії з визначення фактичного місця проживання громадян, зареєстрованих на території Чемеровецької селищної ради та осіб без реєстрації від 04.02.2025 року ОСОБА_2 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, оскільки перебуває за кордоном в Польщі, що також підтверджується витребуваною судом інформацією з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання відповідачем державного кордону України № 19/16676-25-Вих від 27.02.2025 року, № 19/17598-25-Вих від 04.03.2025 року.
Як вбачається із характеристик № 02-10/7 від 17.01.2025 року та № 02-10/8 від 26.02.2025 року, виданих Свіршковецьким ліцеєм, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійсно навчаються в даному закладі, за час навчання в ліцеї відповідач -  ОСОБА_2 не відвідував батьківських зборів, з питань навчання та виховання дітей жодного разу не звертався. Навчанням дітей цікавиться лише мати.
Згідно з характеристикою, виданою Свіршковецьким закладом дошкільної освіти «Малятко», відповідач ОСОБА_2 за період перебування дитини в дошкільному закладі жодного разу не з`явився, дитиною ОСОБА_5 не цікавився.
Відповідно до довідок від 26.02.2025 року, виданих сімейним лікарем Свіршковецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини, відповідач ОСОБА_2 протягом останніх 5 років станом здоров`я синів не цікавився, участі в процесі їх лікування, профілактичних оглядів та щеплень не брав.
Разом з тим, як вбачається із форми індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 740 від 10.11.2022 року, виданої ЛКК КНП «Чемеровецька БЛ» син ОСОБА_5 є дитиною-інвалідом.
Згідно з повідомленням № 10009 від 28.03.2025 року, виданим Чемеровецьким відділом ДВС, вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 на утримання синів  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в розмірі 4000 грн, щомісячно, починаючи з 13.06.2019 року і до досягнення дітьми повноліття згідно з виконавчим листом № 687/777/19, виданим 31.07.2019 року Чемеровецьким районним судом Хмельницької області, станом на 28.03.2025 року відсутня.
Окрім того, розпорядженнями Чемеровецької РДА Хмельницької області № 222/2019-р від 18.10.2019 року про участь батька у вихованні дітей та № 221/2019-р від 18.10.2019 року про участь баби у вихованні онуків, дозволено батькові ОСОБА_2 та бабі ОСОБА_11 зустрічатися та спілкуватися з малолітніми дітьми у відповідні дні та години.
Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 21.09.2020 року зобов`язано ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своїм синами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .. Також ОСОБА_2 встановлено способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми синами. Рішення набрало законної сили 03.11.2020 року.
Також в судовому засіданні 07.04.2026 року, в присутності законного представника - матері  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 підтвердив те, що він щомісяця спілкується з батьком в телефонному режимі, а також висловив бажання спілкуватися з ним і надалі.
Водночас представником відповідача 07.04.2026 року долучено до матеріалів справи копію товарного чека № 292 від 26.04.2025 року, що підтверджує купівлю двох мобільних телефонів: «Samsung A055 Galaxy A05 4 GB/64 GB Black» та «Samsung A055 Galaxy A05 4 GB/64 GB Silver», вартістю 4599,00 грн кожний.
Згідно з висновком щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 27.05.2025 року, вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Чемеровецької селищної ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час спілкування начальника служби у справах дітей з малолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з`ясовано, що діти спілкуються з батьком від недавнього часу в телефонному режимі, батько надсилає кошти, подарунки на день народження. Разом з тим ОСОБА_3 повідомив, що саме мати бажає позбавити батька батьківських прав, а ОСОБА_4 стверджував, що хотів би спілкуватися з батьком і надалі. Водночас мати ОСОБА_1 не змогла обґрунтувати мету, яку вона прагне досягти позбавленням батьківських прав і яким чином це змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дітей. 
Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Пунктами 1, 3 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 Конвенції).
Згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність, зокрема, за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Підстави позбавлення батьківських прав визначені статтею 164 СК України. Так, відповідно до вказаної статті мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Так, у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23.01.2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23.06.2021 року в справі № 953/17837/19.
Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.04.2020 року в справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20) вказано, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17 тощо.
Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх воз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30.06.2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).
У постанові від 02.10.2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, суд вважає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання дітей з матір`ю, перебування відповідача за кордоном не є достатніми підставами для позбавлення батька батьківських прав, оскільки неприязні відносини сторін не звільняють обох батьків від обов`язку в рівній мірі утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Зазначені у позовній заяві доводи позивача щодо застосування відповідачем фізичного та морального насильства до ОСОБА_1 , постійного вчивання алкоголю, а також посилання на постанови Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28.03.2011 року за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та від 03.08.2017 року за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд не бере до уваги, оскільки дані правоворушення не є систематичними, а відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав позбавлення матері/батька батьківських прав судом є їх засудження за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Окрім того, суд вважає, що вимушене тимчасове перебування відповідача за кордоном (внаслідок життєвих обставин) дійсно створює певні труднощі у налагодженні стосунків між батьком та дітьми, однак дана обставина не є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела. 
При цьому сторона відповідача заперечує проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, що свідчить про його зацікавленість у прийнятті участі у житті дітей.
Також суд враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якого можуть свідчити про негативний вплив на дітей або становити реальну загрозу для них, а тому розрив з батьком сімейних відносин не відповідає інтересам дітей.
Водночас позивач при розгляді спору не довела суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дітей.
Окрім того, враховуючи розпорядження Чемеровецької РДА Хмельницької області № 222/2019-р від 18.10.2019 року про участь батька у вихованні дітей, яким дозволено батькові ОСОБА_2 зустрічатися та спілкуватися з малолітніми дітьми у відповідні дні та години, а також враховуючи рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 21.09.2020 року, яким ОСОБА_2 встановлено способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми синами, суд вважає, що це свідчить про небайдужість та інтерес ОСОБА_2 до дітей, а також бажання брати активну участь у їх житті.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 23.04.2025 року у справі № 541/939/22 (провадження № 61-13576св24).
Також, суд зауважує, що простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його дітьми, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дітьми з боку їх матері, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.04.2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24).
До того ж у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 року в справі № 631/2406/15-ц зазначено, що за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.
За таких обставин судом під час дослідження доказів не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому.
Так, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, а також найсуворішою санкцією в сімейному праві, необхідність застосування якої за обставин цієї справи не доведено.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, однак в даному випадку матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а його поведінку змінити у кращу сторону є неможливим. 
Таким чином, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними, переконливими та достатніми доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання синів, та, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. 
Суд також враховує те, що дана сім`я ніколи не перебувала під супроводом служб у справах дітей чи інших соціальних служб.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх та переконливих відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав, а тому, враховуючи інтереси дітей, у задоволенні позовної вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 164, 166 СК України, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Чемеровецької селищної ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.
Повний текст рішення виготовлено 16.04.2026 року.  
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , жителька АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований АДРЕСА_2 .
Третя особа: орган опіки та піклування в особі Чемеровецької селищної ради, місцезнаходження: вул. Центральна, 40 селище Чемерівці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, e-mail: rada@chemerovecka-gromada.gov.ua. 

Суддя         Борсук В.О.