ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19042/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лазаренко Максим Сергійович

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТАЛ-ПАВЕР" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И Л А:
До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТАЛ-ПАВЕР" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якій позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.03.2021 року №00050280701.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача та встановлено завищення від`ємного значення з податку на додану вартість за листопад 2020 року під час декларування фінансово-господарських взаємовідносин з ризиковим контрагентом ТОВ «НАЙТЛОНГ» (код ЄДРПОУ 42990407), що призвело до безпідставного завищення податкового кредиту на суму 193 454,00 грн. З даним висновком позивач не погоджується та зазначає, що реальність господарських операцій підтверджується наданими в ході перевірки первинними документами. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі направлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 04.07.2024 №76/32-00-07-04-13 наказу Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 20.01.2021 №124-п, п.п. 19-1.1.6 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «РЕНТАЛ-ПАВЕР» з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, по декларації з податку на додану вартість за листопад 2020 року.
За результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки складено акт від 11.02.2021 №1574/10-36-07-01/39708591, яким встановлено порушення п.192.1 ст. 192, п.198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок якого завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 193 454,00 грн.
Позивач, не погодившись з висновками акта перевірки від 11.02.2021 №1574/10-36-07-01/39708591, подав до відповідача заперечення до акта перевірки від 02.03.2021.
Відповідач надав відповідь на заперечення до акта перевірки, якою в задоволенні заперечень платника податку було відмовлено.
24.03.2021 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №00050280701, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 193 454,00 грн.
Позивач вважає спірне податкове повідомлення-рішення протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також питання визначення повного переліку податків і зборів, які справляються на території України, порядок їх адміністрування, визначення платників податків і зборів, їхніх прав та обов`язків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки посадових осіб цих органів під час здійснення адміністрування податків і зборів, а також відповідальність за порушення норм податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначається як сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання відповідного звітного (податкового) періоду. Така сума визначається згідно з положеннями розділу V цього Кодексу.
Порядок та правила формування податкового кредиту для платників податку на додану вартість визначені статтею 198 Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до складу податкового кредиту включаються суми податку, які були сплачені або нараховані у зв`язку із здійсненням операцій з придбання або виготовлення товарів і послуг.
Згідно з абзацами першим - третім пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата настання тієї події, яка відбулася раніше, а саме:
дата списання коштів з рахунку платника податку у банку або у небанківського надавача платіжних послуг для оплати товарів чи послуг, а у випадку постачання товарів або послуг, оплата за які здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплати за товари чи послуги, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;
дата отримання платником податку відповідних товарів або послуг.
Відповідно до положень пункту 198.3 статті 198 ПК України (із урахуванням змін та доповнень) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів чи послуг та складається із сум податків, які були нараховані або сплачені платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом відповідного звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та отриманням послуг;
придбанням, будівництвом чи спорудженням основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів, а також незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
При цьому нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи почали такі товари, послуги або основні фонди використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом відповідного звітного податкового періоду, а також незалежно від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України до складу податкового кредиту не включаються суми податку, сплаченого або нарахованого у зв`язку з придбанням товарів чи послуг, якщо такі суми не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними або розрахунками коригування до таких податкових накладних, митними деклараціями чи іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У випадку, якщо на момент проведення перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, які раніше були включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими документами, зазначеними в абзаці першому цього пункту, такий платник податку несе відповідальність відповідно до положень цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані платником податку з Єдиного реєстру податкових накладних, є підставою для нарахування сум податку, які відносяться до складу податкового кредиту отримувача товарів або послуг.
Разом з тим, відповідно до пункту 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно тим особам, які зареєстровані як платники податку на додану вартість у порядку, визначеному статтею 183 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, яка підлягає сплаті або перерахуванню до Державного бюджету України чи підлягає бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання відповідного звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого періоду.
Положеннями пункту 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що у разі виникнення від`ємного значення суми, визначеної відповідно до пункту 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення податкового боргу з податку, що виник у попередніх звітних (податкових) періодах (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), у частині, яка не перевищує суму, визначену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а у разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника податку у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів чи послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів або послуг чи до Державного бюджету України, у межах суми, визначеної відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент подання податкової декларації, шляхом перерахування коштів на рахунок платника податку у банку або небанківському надавачі платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань чи погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що підлягають сплаті до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі із застосуванням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», та зареєструвати її у Єдиному реєстрі податкових накладних у строки, визначені цим Кодексом.
Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України під час здійснення операцій з постачання товарів або послуг платник податку - продавець зобов`язаний у встановлені законодавством строки скласти податкову накладну, зареєструвати її у Єдиному реєстрі податкових накладних та, за вимогою покупця, надати йому відповідний документ.
Податкова накладна, складена та зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів чи послуг, є для покупця таких товарів або послуг підставою для нарахування сум податку, що включаються до складу податкового кредиту.
Крім того, податкова накладна або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року у Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів чи послуг, є для покупця достатньою підставою для формування податкового кредиту та не потребують будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення таких операцій. Такі документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а у разі неможливості - безпосередньо після її завершення. Для контролю та систематизації оброблення інформації на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою цієї статті передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть складатися як на паперових, так і на машинних носіях інформації та повинні містити обов`язкові реквізити, зокрема: назву документа (форми); дату і місце його складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції та одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у платника податку права на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, а також на формування податкового кредиту виникають лише у разі фактичного здійснення господарських операцій з придбання товарів, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Такі операції повинні бути пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань або власного капіталу платника податку та відповідати економічному змісту, визначеному укладеними договорами, що має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами.
Оцінка реальності здійснення господарських операцій повинна здійснюватися на підставі даних податкового та бухгалтерського обліку платника податків, а також з урахуванням відповідності цих даних їх фактичному економічному змісту. При цьому у первинних документах, які слугують підставою для ведення бухгалтерського обліку, відображаються виключно фактично здійснені господарські операції.
Отже, підтвердженням факту здійснення господарської операції, виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є насамперед рух матеріальних активів та грошових коштів між контрагентами, тоді як первинна документація виступає документальним відображенням такої операції.
Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), який на момент складання документа не був позбавлений відповідного правового статусу, має силу первинного документа та відповідно до статті 44 Податкового кодексу України і статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» може підтверджувати дані податкового обліку такого суб`єкта господарювання та/або його контрагентів за умови, що цей документ містить достовірні відомості про фактично здійснену господарську операцію, відображає її економічну сутність, а також містить особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідної господарської операції.
Разом з тим інший платник податків, використовуючи такий документ у своєму податковому обліку, повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю. Зокрема, він не повинен мати обґрунтованих сумнівів щодо достовірності даних, внесених до такого документа його контрагентом, у тому числі щодо можливих недоліків правового статусу такого контрагента або щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у відповідній господарській операції.
У межах розгляду спірних правовідносин суд також враховує правові висновки Верховного Суду.
Зокрема, Верховний Суд зазначив, що господарські операції, які є підставою для формування податкового кредиту, повинні бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій і спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків (постанова від 06.02.2018 у справі №К/9901/5042/17).
Крім того, норми податкового законодавства не ставлять достовірність даних податкового обліку платника податків у залежність від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо сам платник податку (покупець) поніс реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів, робіт чи послуг, призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальниками вимог податкового законодавства або правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем вимог закону щодо формування податкової звітності та податкового кредиту. Відтак платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків у зв`язку з можливою неправомірною діяльністю його контрагента, якщо судом не встановлено фактів обізнаності платника податку щодо такої поведінки контрагента або узгодженості їхніх дій (постанова Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №340/422/19).
Також Верховний Суд наголошує, що для податкового обліку визначальним є фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту. Саме ця обставина повинна бути предметом дослідження судами під час вирішення податкових спорів (постанови від 27.02.2020 у справах №813/7081/14 та №814/120/15, від 03.10.2019 у справі №813/4079/15, від 10.09.2019 у справі №814/2412/17).
Водночас фактично здійснена господарська операція характеризується тим, що вона спричиняє реальні зміни у майновому стані платника податків. У свою чергу первинний документ є документом, який містить відомості про відповідну господарську операцію та підтверджує факт її здійснення (постанова Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №821/589/17).
Суд проаналізував надані сторонами документи, що підтверджують здійснення господарських операцій за договорами, укладеними між позивачем ТОВ «РЕНТАЛ-ПАВЕР» та контрагентом ТОВ «НАЙТЛОНГ».
Між ТОВ «РЕНТАЛ-ПАВЕР» та ТОВ «НАЙТЛОНГ» було укладено договори оренди обладнання а саме:
- №05/05 від 05.05.2020, відповідно до умов якого в оренду було передано генератор дизельний SDMO R90 IV (номін./макс. 64/70 кВт) у кількості 1 одиниці (з 01.11.2020 по 30.11.2020 включно);
- №29/05 від 29.05.2020 відповідно до умов якого в оренду було передано генератор дизельний OLYMPIAN GЕР 83-3 (66 кВт бак 200 літрів) у кількості 1 одиниці (з 01.11.2020 по 30.11.2020 включно);
- №НАЙ-01 від 01.06.2020 відповідно до умов якого в оренду було передано генератор дизельний FG WILSON Р 400 Е5 (320 кВт) у кількості 1 одиниці (з 01.11.2020 по 30.11.2020 включно);
- №НАЙ-02 від 01.06.2020 відповідно до умов якого в оренду було передано генератор дизельний АКSA АD 330 (330 кВА) у кількості 1 одиниці (з 01.11.2020 по 30.11.2020 включно);
- НАЙ-03 від 01.06.2020 відповідно до умов якого в оренду було передано генератор дизельний АКSА АJD 70 (63 кВА) у кількості 1 одиниці (з 01.11.2020 по 30.11.2020 включно);
- №НАЙ-04 від 01.06.2020 відповідно до умов якого в оренду було передано генератор дизельний НIMOINSA НYW-45 Т5 (33 кВт Зф. бак 75 л.) у кількості 1 одиниці (з 01.11.2020 по 30.11.2020 включно);
- №НАЙ-05 від 01.09.2020 відповідно до умов якого в оренду було передано генератор дизельний OLYMPIAN GЕН-220-2 у кількості 1 одиниці (з 01.11.2020 по 30.11.2020 включно);
- №НАЙ-07 від 29.07.2020 відповідно до умов якого в оренду було передано генератор дизельний OLYMPIAN GЕР 450-2 (макс./номін кВт 360/320) у кількості 1 одиниці (з 27.10.2020 по 05.11.2020 включно);
- №НАЙ-08 від 10.09.2020 відповідно до умов якого в оренду було передано генератор дизельний SDМО J 165 К (номін./макс. 127/140 кВт) у кількості 1 одиниці (з 10.10.2020 по 08.11.2020 включно);
- №НАЙ-10 від 16.10.2020 відповідно до умов якого в оренду було передано генератор дизельний НIMOINSA НVW-200 Т5 (макс./номін 176/160 кВт) у кількості 1 одиниці (з 31.10.2020 по 03.11.2020 включно);
- №НАЙ-11 від 10.11.2020 відповідно до умов якого в оренду було передано генератор дизельний НIMOINSA НFW-160 INS (макс./ном. 140/127 кВт) у кількості 1 одиниці (з 10.11.2020 по 15.11.2020 включно);
- №НАЙ-12 від 16.11.2020 відповідно до умов якого в оренду було передано генератор дизельний НIMOINSA НFW-160 INS (макс./ном. 140/127 кВт) у кількості 1 одиниці (з 16.11.2020 по 30.11.2020 включно).
Між ТОВ «РЕНТАЛ-ПАВЕР» та ТОВ «НАЙТЛОНГ» були підписані Акти наданих послуг згідно вищезазначених договорів, зокрема: №ОУ-1130/17 від 30.11.2020, №ОУ-1130/16 від 30.11.2020, №ОУ-1130/19 від 30.11.2020, №ОУ-1130/20 від 30.11.2020, №ОУ-1130/18 від 30.11.2020, №ОУ-1130/21 від 30.11.2020, №ОУ-1130/13 від 30.11.2020, №ОУ-1105/09 від 05.11.2020, №ОУ-1108/02 від 08.11.2020, №ОУ-1130/05 від 03.11.2020, №ОУ-1105/02 від 15.11.2020, №ОУ-1130/15 від 30.11.2020, №ОУ-1126/11 від 26.11.2020, №ОУ-1129/01 від 29.11.2020, №ОУ-1120/09 від 20.11.2020, №ОУ-1119/08 від 19.11.2020, №ОУ-1130/14 від 30.11.2020, №ОУ-1117/05 від 17.11.2020.
ТОВ «НАЙТЛОНГ» було сформовано податкові накладні згідно наданими послугами з оренди обладнання ТОВ «РЕНТАЛ-ПАВЕР» згідно зазначеними вище договорами оренди обладнання, а саме: №76 від 03.11.2020, №75 від 05.11.2020, №74 від 08.11.2020, №73 від 15.11.2020, №195 від 17.11.2020, №194 від 19.11.2020, №193 від 20.11.2020, №192 від 26.11.2020, №191 від 29.11.2020, №182 від 30.11.2020, №183 від 30.11.2020 №184 від 30.11.2020, №185 від 30.11.2020, №186 від 30.11.2020, №187 від 30.11.2020, №188 від 30.11.2020, №189 від З0.11.2020, №190 від 30.11.2020.
На виконання умов вищезазначених договорів оренди обладнання, ТОВ «РЕНТАЛ-ПАВЕР» на підставі рахунків ТОВ «НАЙТЛОНГ» було сплачено вартість орендованого обладнання, що підтверджується копіями платіжних доручень, зокрема: №3241 від 15.12.2020, №3239 від 15.12.2020, №3243 від 15.12.2020, №3244 від 15.12.2020, №3242 від 15.12.2020, №3245 від 15.12.2020, №3238 від 15.12.2020, №3207 від 03.12.2020, №3203 від 03.12.2020, №3206 від 03.12.2020, №3208 від 03.12.2020, №3240 від 15.12.2020.
Відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, в ході перевірки ланцюгу постачання товару встановлено, що ТОВ «НАЙТЛОНГ» не могло надавати вищезазначені послуги через відсутність відповідного обладнання.
Суд не погоджується з такими доводами, зазначивши, що неможливість встановлення реального джерела походження товару чи обладнання не впливає на достовірність податкового обліку покупця, якщо останній мав реальні витрати на придбані товари або послуги для ведення господарської діяльності.
Верховний Суд у своїй практиці не визнає обґрунтованим посилання на відсутність матеріальних та трудових ресурсів у контрагента як доказ нереальності господарських операцій. Суд зазначає, що контрагенти можуть залучати працівників за цивільно-правовими договорами, а основні або транспортні засоби можуть перебувати в оренді чи лізингу, що не виключає можливості фактичного виконання господарської операції та не свідчить про отримання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 підкреслила, що порушення, допущені контрагентами, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Платник податків не несе обов`язку контролювати дотримання податкового законодавства контрагентами і не можна автоматично вважати його дії недостовірними через помилки інших осіб.
Суд зазначив, що податкова інформація, наявна у контролюючих органів щодо контрагентів, носить виключно інформативний характер і не є належним доказом у процесуальному сенсі. Контролюючий орган не надав доказів порушення кримінальної чи судової відповідальності контрагента або самого позивача, що спростовувало б реальність господарських операцій.
Таким чином, позиція відповідача про нібито документальне оформлення операцій без фактичного руху активів та з метою зменшення бази оподаткування ПДВ не підтверджується належними доказами та спростовується наданими документами.
Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що немає підстав перекладати на платника податків відповідальність за внесення недостовірних даних іншою особою, оскільки це суперечить принципу індивідуальної відповідальності, закріпленому у статті 16 Податкового кодексу України.
Суд підкреслив, що контролюючий орган наділений широкими правами щодо перевірки платників податків, проте у цій справі відповідач не скористався ними повною мірою, не надавши належних та переконливих доказів нереальності господарських операцій.
Відповідно до пунктів 112.1 та 112.2 статті 112 Податкового кодексу України, фінансова відповідальність за податкове правопорушення можлива лише за умови наявності вини особи, крім випадків, прямо передбачених Кодексом.
Підсумовуючи, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що господарські операції між ТОВ «РЕНТАЛ-ПАВЕР» та ТОВ «НАЙТЛОНГ» є реальними, підтверджені належними первинними документами, а спроби відповідача оскаржити їх на підставі сумнівів щодо контрагента не є достатніми для спростування реальності операцій.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 24.03.2021 №00050280701 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 193 454,00 грн є протиправним та підлягає скасуванню у повному обсязі.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

В.В. Файдюк