КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року м. Київ справа №320/47708/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Фонду державного майна України
про визнання протиправними та скасування наказу від 08.11.2023, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Фонду державного майна України (далі - відповідач), в якому просить:
1) визнати протиправним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 08.1 1.2023 року за № 1221 к - про звільнення ОСОБА_1 ;
2) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу Фонду державного майна України - з 10.11.2023; 
3) стягнути з Відповідача на користь Позивача:
- не виплачену при звільненні вихідну допомогу: одну середньомісячну заробітну плату;
- середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 10.11.2023 по дату винесення судового рішення (розрахунок буде надано після отримання від Відповідача інформації про заробітну плату Позивача за два останні повні місяці його роботи).

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що його наказом відповідача від 08.11.2023 року № 1221 к звільнено з посада заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису апарату Фонду без скорочення чисельності.
Також, позивач зазначає, що йому достеменно відомо, що в період з 21.09.2023 р. по 26.09.2023 р. відповідачем було призначено низку співробітників Фонду на рівнозначні посади державної служби категорії «Б» такі як: «Заступник начальника управління - начальник відділу», «Заступник начальника управління» та «Начальник відділу», проте значна частина зазначених посад станом на 27.09.2023 були вакантні та відповідали рівню професійної підготовки та компетентності позивача, але позивачу запропонували нижчу посаду державної служби категорії «В», а саме: Головний спеціаліст відділу призначення менеджменту Управління супроводження приватизації ГТ Департаменту підготовки суб`єктів господарювання до приватизації.
На думку позивача, виходячи з приписів пункту 1 частини першої та частини другої ст. 40, частини другої статті 49-2 КЗпП України, відповідач, у якого фактично відбулися зміни в організації виробництва та праці, після його відмови від нижчої посади державної служби - мав запропонувати позивачу всі вакантні посади, наявні в його штатному розписі - чого не було зроблено.
Одночасно позивач звертає увагу, що згідно п. 2 наказу відповідача від 08.11.2023 № 1221 к, при звільненні йому було виплачена вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, що суперечить вимогам абзацу другого пункту 7 частини першої ст. 20 та пункту 1 частини першої ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», де передбачена виплата вихідної допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, до числа яких відноситься позивач. Зазначене додатково свідчить про незаконність згаданого наказу та є підставою для його скасування.
Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин врегульована положеннями Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», що виключає застосування КЗпП України до спірних правовідносин.
Так, у зв`язку із скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису апарату Фонду без скорочення чисельності, наказом Фонду державного майна України з кадрових питань (особового складу) від 21.09.2023 № 787к «Про введення в дію структури та штатного розпису апарату Фонду державного майна України» з 27.09.2023 введено в дію структуру та штатний розпис апарату Фонду. Всі призначення і переведення відповідно до нового штатного розпису відбувались з 27 вересня 2023 року. Внаслідок змін у структурі апарату Фонду функції Департаменту управління державними підприємствами в якому працював ОСОБА_1 , передані Департаменту підготовки суб`єктів господарювання до приватизації. Станом на 27 вересня 2023 року вакантні посади підкатегорії БЗ категорії Б, а саме заступника начальника управління-начальника відділу, заступника начальника управління, начальника відділу в цьому департаменті були відсутні.
Відповідач звертає увагу, що Законом України «Про державну службу» не передбачено пропозицію державному службовцю всіх вакантних посад, наявних у штатному розписі. Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 було вручено під підпис попередження про скорочення посади заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами та відповідно до пропозицій керівника структурного підрозділу було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу призначення менеджменту Управління супроводження приватизації ГТ Департаменту підготовки суб`єктів господарювання до приватизації. Від запропонованої посади ОСОБА_1 відмовився. По закінченню 30 календарних днів та тимчасової непрацездатності з моменту вручення цього попередження трудовий договір з ОСОБА_1 було припинено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Наказом Фонду державного майна України від 08.11.2023 № 1221 к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами, 09.11.2023 у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, у зв`язку із скороченням посад.
Отже, у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу», до позивача було належним чином доведено попередження про скорочення його посади, про що свідчить його підпис, та враховуючи відмову від запропонованої посади у зв`язку із скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису апарату Фонду без скорочення чисельності, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» звільнено. З позивачем проведено повний розрахунок, зокрема, виплачено компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу у розмірі 2 середньомісячних заробітних плат, отже Фонд державного майна України у повному обсязі дотримано процедуру вивільнення при звільнені ОСОБА_1 .
Відповідач у задоволенні позовних вимог позивача просить відмовити повністю.
Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив в яких додатково зазначає, що у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу», позивач був належним чином попереджений про скорочення посади яку він обіймав, про що свідчить підпис позивача та в порядку визначеному Законом України «Про державну службу» позивачу було запропоновано іншу посаду, однак враховуючи відмову позивача від запропонованої посади у зв`язку із скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису апарату Фонду без скорочення чисельності, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» позивача було звільнено.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.
02.02.2024 відповідачем до суду на виконання ухвали суду подано належним чином засвідченні копії документів.
21.02.2024 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву.
11.03.2024 відповідачем до суду подано заперечення на відповідь на відзив позивача.
15.03.2024 позивачем подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
15.03.2024 позивачем подано до суду відповідь на подані відповідачем заперечення на відповідь на відзив.
11.09.2025 позивачем подано до суду заяву про прискорення розгляду справи.
Інших заяв чи клопотань по суті справи учасниками справи до суду не подано.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.
Наказом Фонду державного майна України від 28.07.2021 № 902к «Про призначення ОСОБА_1» відповідно до статті 31, 39, 44, 52 Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу» призначено за результатами конкурсу  ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу промислових державних підприємств України галузевих державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами з 29.07.2021.
Наказом Фонду державного майна України від 06.12.2021 № 1251к «Про призначення ОСОБА_1 » відповідно до статті 40 Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу» ОСОБА_1 , заступника начальника відділу промислових державних підприємств України галузевих державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами, за результатами конкурсу, призначено на посаду заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами, з 06.12.2021.
Наказом Фонду державного майна України від 21.09.2023 № 787к «Про введення в дію структури та штатного розпису апарату Фонду державного майна України», у зв`язку із скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису апарату Фонду державного майна України без скорочення чисельності, з метою забезпечення виконання пріоритетних завдань, поставлених перед Фондом державного майна України, підвищення ефективності роботи та у зв`язку з погодженням Міністерством фінансів України 15 вересня 2023 року штатного розпису апарату Фонду державного майна України введено в дію з 27 вересня 2023 року структуру та штатний розпис апарату Фонду державного майна України, погоджений Міністерством фінансів України 15 вересня 2023 року.
Позивач ознайомився з даним наказом 22.09.2023.
27.09.2023 позивачу надано до ознайомлення попередження, про те, що у зв`язку із скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису апарату Фонду без скорочення чисельності, відповідно до наказу Фонду державного майна України з кадрових питань (особового складу) від 21.09.2023 № 787к «Про введення в дію структури та штатного розпису апарату Фонду державного майна України» попереджає про наступне скорочення його посади. Одночасно запропоновано посаду головного спеціаліста відділу призначення менеджменту Управління супроводження приватизації ГТ Департаменту підготовки суб`єктів господарювання до приватизації.
Позивач від запропонованої посади відмовився, про що свідчить його підпис та відповідна відмітка від 27.09.2023.
Наказом Фонду державного майна України від 08.11.2023 №1221к «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» та беручи до уваги відсутність ОСОБА_1 на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, ОСОБА_1 , заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами, звільнено 09 листопада 2023 року у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, у зв`язку із скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису апарату Фонду без скорочення чисельності.
Відповідно до п. 2 наказу наказано ОСОБА_1 виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Відповідно до п. 3 наказу - ОСОБА_1 виплатити грошову компенсацію за невикористані дні:
- щорічної основної відпустки за робочі періоди: 29.07.2022-28.07.2023 - 1 (один) календарний день; 29.07.2023-09.11.2023 - 9 (дев`ять) календарних днів;
- додаткової відпустки за стаж державної служби за періоди роботи: 05.08.2021 -04.08.2022 - 2 (два) календарні дні; 05.08.2022 -04.08.2023 - 3 (три) календарні дні; 05.08.2023 -04.08.2023 - 4 (чотири) календарні дні; 
-додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років: 01.01.2021-31.12.2021 - 10 (десять) календарних днів; 01.01.2022-31.12.2022 - 10 (десять) календарних днів; 01.01.2023-31.12.2023 - 10 (десять) календарних днів.
Незгода позивача зі звільненням та розміром виплаченої вихідної допомоги, обумовила на звернення до суду з даним позовом. 

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VІIІ «Про державну службу» (далі Закон №889-VIІІ)(в редакції, на час спірних правовідносин). 
Цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Згідно з частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
В силу пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Приписами частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Згідно ч. 5 даної статті Закону № 889-VІІІ наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.
Таким чином, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладено обов`язок щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.
Аналогічний висновок щодо застосування частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції від 23 лютого 2021 року) висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 травня 2023 року у справі №380/9574/21, від 12 жовтня 2023 року у справі №380/10238/21, від 02 листопада 2023 року у справі №380/9055/22 та від 31 березня 2025 року у справі № 360/48/23.
З наведених норм Закону України «Про державну службу» випливає, що суб`єкт призначення наділений правом припиняти державну службу з власної ініціативи, зокрема, у зв`язку зі скороченням посади, зміною структури або реорганізацією державного органу, за умови дотримання встановленої законом процедури. Така процедура передбачає обов`язкове письмове попередження державного службовця не пізніше ніж за 30 календарних днів, одночасну пропозицію іншої рівнозначної, а у виняткових випадках - нижчої посади з урахуванням професійної підготовки та компетентностей, а також звільнення лише за відсутності можливості такого переведення або у разі відмови службовця.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.02.2026 у справі № 380/21512/23.
У контексті викладеного суд уважає за необхідне звернути увагу також на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 10 липня 2025 року у справі № 380/5244/22, згідно з якою після внесення Законом № 1285-ІХ змін до частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ, який є спеціальним законодавчим актом у спірних правовідносинах, останнім повністю унормовано порядок вивільнення державних службовців, зокрема у випадку скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, а відтак, норми трудового законодавства (зокрема, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України) не підлягають застосуванню. Тож, вирішуючи відповідний спір, судам необхідно перевіряти дотримання відповідачем порядку вивільнення осіб з посади державної служби у зв`язку з її скороченням у розрізі наведених вище положень Закону № 889-VІІІ.
Судом з матеріалів справи встановлено, що позивача наказом відповідача від 08.11.2023 №1221к звільнено з посади заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами, з 09 листопада 2023 року у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, у зв`язку із скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису апарату Фонду без скорочення чисельності.
При цьому суд зазначає, що спірні відносини стосуються припинення державної служби позивача як державного службовця за ініціативою відповідача в зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису відповідача без скорочення чисельності або штату державних службовців.
Так, з матеріалів справи убачається, що не погоджуючись із правомірністю оскаржуваного наказу від 08.11.2023 №1221к, позивач просить його скасувати. Позивач вважає, що відповідачем протиправно не було запропоновано всі вакантні посади, наявні в його штатному розписі.
Щодо дотримання відповідачем порядку вивільнення позивача з посади державної служби у зв`язку з її скороченням у розрізі вищенаведених положень Закону № 889-VІІІ., суд зазначає наступне.
Як встановлено вище, позивач до звільнення займав посаду заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами.
Позивача ознайомлено з попередженням про наступне припинення державної служби - 27.09.2023 року.
У той же час, матеріалами справи підтверджується, що одночасно з попередженням про наступне припинення державної служби позивачу запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста відділу призначення менеджменту Управління супроводження приватизації ГТ Департаменту підготовки суб`єктів господарювання до приватизації. Інших посад запропоновано не було.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 889-VІІІ посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.
За наведеним у пункті 6 частини першої статті 2 цього Закону визначенням рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. (ч.2 ст. 2 цього Закону).
Визначення підкатегорій посад державної служби та прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 затверджено Перелік посад державної служби, що прирівнюється до відповідних категорій.
Згідно зі штатним розписом та класифікацією посад державної служби, посада позивача - заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами - відноситься до категорії посад державної служби Б, підкатегорії Б3.
Водночас запропонована позивачу посада головного спеціаліста відділу призначення менеджменту Управління супроводження приватизації ГТ Департаменту підготовки суб`єктів господарювання до приватизації відноситься до категорії посад державної служби В, тобто не є рівнозначною. Вона відноситься до іншої групи оплати праці та іншої схеми посадових окладів державних службовців, передбаченої статтею 51 Закону № 889-VIII.
У поданому до суду відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що внаслідок змін у структурі апарату Фонду функції Департаменту управління державними підприємствами в якому працював ОСОБА_1 , передані Департаменту підготовки суб`єктів господарювання до приватизації. Станом на 27 вересня 2023 року вакантні посади підкатегорії БЗ категорії Б, а саме заступника начальника управління-начальника відділу, заступника начальника управління, начальника відділу в цьому департаменті були відсутні.
Судом ухвалою про відкриття провадження у справі від 16.01.2023 від відповідача випробовувалися належним чином завірені копії:
- всіх матеріалів, що були або мали бути взяті до уваги при винесенні оскаржуваного наказу;
- перелік наявних у штатному розписі Фонду державного майна України, затвердженому наказом Фонду від 21.09.2023 №787к "Про введення в дію структури та штатного розпису апарату Фонду державного майна України" вакантних посад державної служби категорії "Б": Заступник начальника управління - начальник відділу; Заступник начальника управління та Начальник відділу - станом на 27.09.2023;
- інформацію про здійснення Фондом порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації позивача з іншими працівниками, що були призначені на посади Заступник начальника управління - начальник відділу; Заступник начальника управління та Начальник відділу станом на 27.09.2023;
- довідку про середньомісячний заробіток позивача, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Відповідачем на виконання даної ухвали суду надано до суду належним чином завірені копії:
- доказів ознайомлення працівників Департаменту управління державними підприємствами;
- наказу Фонду державного майна України від 21.09.2023 № 787к;
- наказу Фонду державного майна України від 08.11.2023 № 1221 к;
- попередження ОСОБА_1 від 07.09.2023;
- довідки Фонду державного майна України від 26.01.2024 № 16;
- Список вакантних посад заступника начальника управління - начальника відділу, заступника начальника управління та начальника відділу Фонду державного майна України станом на 27.09.2023.
Крім того, Фонд державного майна України повідомив, що не може надати інформацію щодо порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації ОСОБА_1 з іншими працівниками, що були призначені на посаду Заступника начальника управління - начальника відділу; Заступника начальника управління та Начальника відділу станом на 27.09.2023, з огляду на те, що відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим законом, якщо інше не передбачено законодавством. Також відповідач зазначає, що Законом України «Про державну службу» не передбачено складання довідки, протоколу, або іншого документа щодо порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації позивача. 
З наданого списку вакантних посад заступника начальника управління - начальника відділу, заступника начальника управління та начальника відділу Фонду державного майна України станом на 27.09.2023, вбачається, що у відповідача було вакантними 15 посад начальника відділу; 7 посад заступника начальника Управління - начальник відділу.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово констатував, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладено обов`язок щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.
Подібний висновок висловлений Верховним Судом, зокрема, в постановах від 11 травня 2023 року у справі №380/9574/21, від 12 жовтня 2023 року у справі №380/10238/21, від 02 листопада 2023 року у справі №380/9055/22 та від 31 березня 2025 року у справі № 360/48/23.
У постанові від 12 вересня 2024 року у справі № 380/9055/22 Верховний Суд дійшов таких висновків: «Твердження скаржника про те, що частина третя статті 87 Закону № 889-VIII у редакції Закону № 1285-ІХ чітко передбачає обов`язок суб`єкта призначення/керівника державної служби запропонувати лише одну рівнозначну посаду державної служби є нічим іншим, аніж суб`єктивним сприйняттям і трактуванням цієї норми відповідачем та не ґрунтується на правильному тлумаченні. Так, словосполучення «іншу рівнозначну посаду державної служби» не означає «одну рівнозначну посаду державної служби». Під «іншою» слід розуміти будь-яку вакантну рівнозначну посаду державної служби, яку може обійняти державний службовець з урахуванням своєї кваліфікації. Відповідно, якщо таких посад декілька, то всі вони повинні бути запропоновані державному службовцю».
Слід відзначити, що зазначена процедура передбачена Законом № 889-VIII для випадків звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої статті 87 цього закону. Така процедура має забезпечувати належну кадрову політику, зберігаючи чисельність та штат державних службовців, що є критично важливим для ефективної роботи державних органів.
Суд звертає увагу на те, що обов`язок з працевлаштування працівника, який покладається на роботодавця з моменту попередження про вивільнення і триває до дня звільнення, реалізується через надання всіх саме вакантних посад, які з`явилися в установі протягом цього періоду, а також тих, що існували на день звільнення. Зміст частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII передбачає, що роботодавець вважається таким, що виконав свій обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі можливі варіанти переведення, що відповідають його професійній кваліфікації.
Згідно з судовою практикою власник є таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював (постанова Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15).
Такий же правовий висновок було висловлено в постанові Верховного Суду у справі № 816/1232/17 від 11 липня 2018 року та постанові Верховного Суду у справі № 320/844/24 від 27 листопада 2024 року, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню в цій справі.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем позивачу з 27.09.2023 по 09.11.2023 інших пропозицій не надходило.
При цьому, зі списку вакантних посад заступника начальника управління - начальника відділу, заступника начальника управління та начальника відділу Фонду державного майна України станом на 27.09.2023 вбачається, що станом на 27.09.2023 були вакантними посади підкатегорії Б3.
Суд зазначає, що хоча положення Закону України «Про державну службу» № 889-VIII та Кодексу законів про працю України прямо не містять припису щодо обов`язку суб`єкта призначення повторно або багаторазово пропонувати державному службовцю вакантні посади, а також не встановлюють вимоги надавати працівнику вичерпний перелік усіх вакантних місць у державному органі, такий обов`язок випливає із змісту гарантій, спрямованих на забезпечення реальної можливості працевлаштування державного службовця у разі зміни істотних умов служби або скорочення.
Відповідно до принципів державної служби, визначених статтею 4 Закону № 889-VIII, суб`єкт призначення зобов`язаний діяти добросовісно, неупереджено, пропорційно та забезпечувати стабільність державної служби. Це означає, що роботодавець повинен не формально, а фактично створити службовцю умови для продовження служби, у тому числі шляхом пропозиції всіх наявних вакантних посад, які відповідають його кваліфікації, досвіду та професійним компетентностям.
Позиція, згідно з якою суб`єкт призначення нібито має право обмежитися одноразовою або вибірковою пропозицією посад, суперечить пріоритетності забезпечення трудових прав працівника.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду щодо обов`язку пропонувати всі релевантні вакансії під час скорочення або реорганізації, недостатність або формальність запропонованих вакансій ставить під сумнів законність рішення про звільнення.
Необхідність пропонування всіх вакантних посад у межах органу обумовлена тим, що лише таким чином суб`єкт призначення може довести виконання обов`язку з вжиття всіх залежних від нього заходів для працевлаштування працівника. При цьому поява нових вакансій у період попередження про наступне звільнення вимагає від роботодавця повторного інформування працівника, оскільки зміна структурної ситуації в органі прямо впливає на його трудові права.
Як було зазначено вище, відповідач у попередженні про звільнення позивачу запропонував лише одну вакантну посаду, яка є не рівнозначною.
Суд вважає, що надання працівнику лише однієї або кількох вибіркових вакансій, без документального підтвердження того, що інших відповідних посад у державному органі не існувало, свідчить про неналежне виконання суб`єктом призначення своїх обов`язків. Відповідно, таке порушення позбавляє роботодавця права посилатися на законність подальшого звільнення, оскільки не було дотримано процедурних гарантій.
Отже, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що суб`єкт призначення був зобов`язаний надати позивачу повний і вичерпний перелік наявних вакансій та у разі їх появи - повторно пропонувати їх до моменту фактичного звільнення. Ненадання таких пропозицій або надання їх у неповному обсязі є істотним порушенням прав працівника та процедурних вимог, передбачених законодавством України про державну службу.
Суд звертає увагу, що навіть як відповідач вказує, що станом на 27 вересня 2023 року вакантні посади підкатегорії БЗ категорії Б, а саме заступника начальника управління-начальника відділу, заступника начальника управління, начальника відділу в цьому департаменті були відсутні, то з наданої відповідачем інформації вбачається наявність семи вакантних посад категорії «Б3», однак жодна з них позивачу запропонована не була. Така бездіяльність свідчить про невиконання суб`єктом призначення свого обов`язку щодо забезпечення працівнику реальної можливості подальшого проходження державної служби.
Наявність зазначених вакансій станом на 27 вересня 2023 року підтверджує, що у відповідача була об`єктивна можливість виконати передбачений законом обов`язок щодо пропонування позивачу рівнозначних посад, однак такий обов`язок не було належним чином реалізовано.
Отже, відповідачем не виконано в повній мірі вимоги статті 87 Закону України «Про державну службу» в частині пропонування позивачу рівнозначної посади державної служби, яку він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
Таким чином, суд вважає, що суб`єктом призначення під час розгляду питання про звільнення не дотримано вимоги статті 87 Закону № 889-VIII, що є підставою для визнання протиправним та скасування спірного наказу, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказ Фонду державного майна України від 08.11.2023 року за № 1221 к - про звільнення ОСОБА_1 підлягає до задоволення.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При цьому, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
За вказаних обставин, позивач підлягає поновленню на посаді заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами, з наступного дня, що йде за днем звільнення, а саме 10.11.2023.
Частиною третьою статті 235 КЗпП визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статі 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.
Пунктом 2 Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час
Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
З довідки Фонду державного майна України від 26.01.2024 року № 16 вбачається, що заробітна плата за останні два місяці (вересень-жовтень 2023) роботи позивача становить 62 666, 38 грн. (31 712, 00 грн.+ 30 954, 38 грн).
Тобто, середньоденна заробітна плата позивача складає 1 457, 35 грн. (62 666, 38 грн./43 робочих дні).
Загальна кількість робочих днів у період з 10.11.2023 по 27.02.2026 становить 600 днів.
Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2023 по 27.02.2026 становить 874 410, 35 грн. (1 457, 35 грн х 600 робочих днів) та належить стягненню з відповідача на користь позивача.
При цьому у спірних правовідносинах виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Підстави для зменшення його розміру відсутні, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду: від 16 вересня 2020 року у справі № 308/5864/18 (провадження № 61-452св20), від 29 липня 2020 року у справі № 334/10717/14-ц (провадження № 61-9843св18), від 04 липня 2023 року у справі № 754/13157/19 (провадження № 61-16107св21).
Поряд з цим, суд звертає увагу, що спірні правовідносини не стосуються невчасного розрахунку при звільненні, що регламентовано статтею 117 КЗпП України, а стосуються виплати незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що визначено статтею 235 КЗпП України.
Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Щодо вимоги про стягнути з відповідача на користь позивача не виплачену при звільненні вихідну допомогу: одну середньомісячну заробітну плату, суд відмовляє у задоволені даної позовної вимоги, з огляду на поновлення позивача з 10.11.2023 року на посаді заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами.
Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
У зв`язку з цим суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання рішення суду в частині:
- поновлення позивача на посаді заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами з 10.11.2023;
- стягнення з відповідача на користь позивачки суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, з огляду на те, що відповідачем, як суб`єктами владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних рішень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

VІ. Судові витрати.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
Керуючись статтями 139, 246, 255, 292-297, 325, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 08.11.2023 року за № 1221 к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами.
Поновити ОСОБА_1 на заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами з 10.11.2023 року.
Стягнути з Фонду державного майна України (ідентифікаційний код 00032945, місцезнаходження: вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2023 по 27.02.2026 у розмірі 874 410, (вісімсот сімдесят чотири тисячі чотириста десять) грн 00 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління галузевих державних підприємств - начальника відділу промислових державних підприємств Департаменту управління державними підприємствами з 10.11.2023 року
Звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 суми середньої заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України

Суддя Жук Р.В.