Справа № 454/3650/25 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю. 
Провадження № 33/811/170/26 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі секретаря судового засідання Уліцької Л.Я., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Спічака Михайла Любомировича, потерпілого ОСОБА_2 та представника потерпілого адвоката Семенюка Андрія Віталійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката Семенюка Андрія Віталійовича на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 3 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , 17 вересня 2025 року близько 09.05год. у м. Великі Мости, вул. Б.Хмельницького 56 Шептицького району керуючи автомобілем марки «Toyota Raw 4» д.н.з. НОМЕР_1 при виїзді з прилеглої території не надав дорогу автомобілю марки «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 внаслідок чого відбулося зіткнення. При вказаній ДТП транспортні засоби зазнали пошкодження з матеріальними збитками, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 3 грудня 2025 року закрито провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись з даною постановою представник потерпілого адвокат Семенюк А.В., в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Окрім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Сокальського районного суду Львівської області від 3 грудня 2025 року, оскільки копію рішення отримано 7 січня 2026 року.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Наголошує, що автомобіль «Toyota Raw 4» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , виїжджаючи з другорядної дороги на головну не надав перевагу в русі транспортному засобу «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого відбулося зіткнення, чим порушив вимоги п.16.11 та 10.1-2 ПДР України.
Звертає увагу, що відповідно до схеми ДТП автомобіль «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 , перебував в межах своєї смуги руху, частковий виїзд транспортного засобу на зустрічну смугу був зумовлений діями водія, щодо уникнення ДТП.
Зазначає, що з первинних пояснень водія ОСОБА_1 вбачається, що він не переконався у безпечності маневру.
Повідомляє, що водій автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 , рухався в межах допустимої швидкості, що підтверджується схемою ДТП на якій зображено короткий гальмівний шлях автомобіля.
Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що потерпілий та його представник участі в розгляді справи не приймали, про результат розгляду справи дізналися 7 січня 2026 року, коли отримали копію постанови, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.
Заслухавши потерпілого та його представника на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на заперечення аргументів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 124 КпАП України передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Пунктом 10.2 ПДР України передбачено, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги — велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про закриття провадження у справі щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи.
Судом першої інстанції встановлено, із схеми місця ДТП (а.с. 5), що автомобіль марки «Volkswagen Transporter» на момент ДТП знаходиться частково на зустрічній смузі руху, позаду нього знаходиться причеп який на фото (а.с.14-18) із місця події знаходиться також на зустрічній смузі.
Зазначена інформація підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с. 10), в якому він зазначав, що в момент ДТП знаходився у своїй смузі руху, а водій автомобіля «Volkswagen Transporter» виїхав на зустрічну смугу руху, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які були допитані в суді першої інстанції.
Твердження апелянта, що водій автомобіля «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 , є безпідставним, оскільки перед початком руху водій ОСОБА_1 переконався у безпечності свого маневру, що підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.10), свідка ОСОБА_4 (а.с. 12), який підтвердив , що водій ОСОБА_1 переконався у відсутності перешкод та достатній відстані до інших транспортних засобів. 
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що факт зіткнення на смузі руху автомобіля «Toyota RAV4» свідчить про те, що транспортний засіб уже завершив виїзд на головну дорогу та рухався у своїй смузі, що виключає порушення обов`язку надати перевагу в русі та ставить під сумнів причинний зв`язок між його діями та настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Твердження апелянта, що відповідно до схеми ДТП автомобіль «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 , перебував у межах своєї смуги руху, а його частковий виїзд на зустрічну смугу був зумовлений діями щодо уникнення зіткнення, спростовується матеріалами фототаблиці (а.с.14-18), на фотознімках зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів, яке розташоване на смузі руху автомобіля «Toyota RAV4», що спростовує аргументи апелянта про перебування автомобіля «Volkswagen Transporter» виключно в межах своєї смуги та свідчить про його виїзд на смугу зустрічного руху.
Посилання апелянта на те, що водій автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 , рухався в межах допустимої швидкості, що підтверджується коротким гальмівним шляхом, відображеним на схемі ДТП, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не впливають на кваліфікацію дій водія автомобіля «Toyota RAV4» ОСОБА_1 та не спростовують того факту, що зіткнення відбулося на смузі руху автомобіля «Toyota RAV4».
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь
Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими у справі обставинами, та зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №456323 від 17 вересня 2025 (а.с 1), апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги адвоката Семенюка А.В.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції положень ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Семенюка А.В. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
поновити адвокату Семенюку Андрію Васильовичу строк на апеляційне оскарження постанови Сокальського районного суду Львівської області від 3 грудня 2025 року
Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 3 грудня 2025 року, щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката Семенюка Андрія Віталійовича – без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя          Партика І.В.