П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/32019/25	

Категорія: 109010000	Головуючий у суді І інстанції: Василяка Д. К. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса 	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача	Семенюка Г.В.	
суддів: 	Федусика А.Г.	
 	Шляхтицького О.І.	

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування приписів, постанов про накладення штрафу

в с т а н о в и В:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» (далі – ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ») звернулось до суду першої інстанції з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі – Управління ДАБК Одеської міської ради), в якому просило визнати протиправними та скасувати:
- припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт №035/25 від 27.08.2025;
- припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності робіт №036/25 від 27.08.2025; 
- постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №011/25/225 вих. від 09.09.2025, якою ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого пунктом 2 частиною 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 109 008 грн;
- постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №010/25/224 вих. від 09.09.2025, якою ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого пунктом 1 частиною 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 30 280 грн;
- постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №009/25/223 вих. від 09.09.2025, якою ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого пунктом 8 частиною 3 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 136 260 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» розміщує модульну автозаправну станцію, яка є заводським виробом (обладнанням) на території земельної ділянки місто Одеса, Хаджибейський район, масив №1, ділянка №13, ділянка номер 5110137300:20:025:0007, що перебуває у його користуванні на підставі договору оренди земельної ділянки, та не підлягає введення в експлуатацію в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Модульна АЗС – установка для відпуску нафтопродуктів, яка складається з резервуара і паливороздавальної колонки, зблокованих в єдиному контейнері, що розміщується без встановлення фундаменту чи проведення інших будівельних робіт.
Оскільки модульна АЗС є пересувним виробом заводського виготовлення, що встановлюється без фундаменту, а, отже, не є об`єктом нерухомості, оскільки нерухомим майном (нерухомістю) є земельна ділянка без поліпшень або земельна ділянка з поліпшеннями, які з нею нерозривно пов`язані, будівлі, споруди, їх частини, а також інше майно, що згідно із законодавством належить до нерухомого майна. Модульні АЗС є рухомим майном, тобто матеріальним об`єктом, який може бути переміщеним без заподіяння йому шкоди. Модульна АЗС є заводським виробом та не підлягає прийняттю в експлуатацію адже не є нерухомим майном.
Отже, на думку позивача, орган державного контролю невірно визначив об`єкт перевірки, оскільки обладнання модульної АЗС не являється будівлею чи спорудою, а являється рухомим технічним обладнанням, тому не може бути об`єктом перевірки Управління ДАБК.
До того ж, модульна АЗС не відноситься до будівель, ознаки яких визначені чинним Державним класифікатором будівель та споруд.
Статтею 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що забудова території здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. На території міста Одеса, Хаджибейський район, масив №1, ділянка №13, ділянка номер 5110137300:20:025:0007 будівельні роботи та будь-яке будівництво не проводилось, а лише було розміщено рухоме технічне обладнання, яке мало всі дозвільні документи та є сертифікованим.
Тобто, у ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» навіть немає необхідності проводити будівельні чи інші підготовчі роботи для проведення будівництва.
На думку позивача, у підприємства не виникало зобов`язань щодо подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, оскільки модульна АЗС не є об`єктом будівництва.
У зв`язку з цим, позивач вважає спірні приписи та постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року позов ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» задоволено.
Суд визнав протиправними та скасував спірні приписи та постанови про накладення штрафу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, представниця Управління ДАБК Одеської міської ради подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Мотиви апеляційної скарги складаються з такого.
По-перше, на думку скаржниці, перевірка фактично здійснювалась Управлінням на об`єкті, який кваліфіковано як самочинний, а тому висновки суду першої інстанції про відсутність у відповідача повноважень для призначення та проведення такої перевірки є помилковими та необґрунтованими.
По-друге, як вбачається з матеріалів фотофіксації та встановлено під час виїзду на місце: за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5110137300:20:025:0007)» виконуються підготовчі роботи з підготовки земельної ділянки, шляхом планування території будівельного майданчика, розміщення об`єкту – наземного резервуару модульної автозаправної станції, улаштування під`їзних шляхів до майданчика, складування будівельних матеріалів (плитка тротуарна, пісок), а також підведення інженерних мереж електропостачання.
Також здійснюються роботи з улаштування тротуарної плитки, яка слугує основою, на якій розміщується модульна автозаправна станція та у разі ненавмисного витоку рідкого палива зазначене покриття не убереже земельну ділянку від накопичення палива, на відміну від бетонного покриття.
Таким чином, скаржниця стверджує про те, що ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» виконані підготовчі роботи з підготовки земельної ділянки кадастровий номер: 5110137300:20:025:0007 за указаною вище адресою, шляхом планування території будівельного майданчика, встановлення об`єкту модульної автозаправної станції, улаштування під`їзних шляхів до майданчика, складування будівельних матеріалів (плитка тротуарна, пісок), а також підведення інженерних мереж електропостачання без подання повідомлення про початок виконання підготовчих та/або будівельних робіт, що є порушенням частин 1, 2, 3 статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 13 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466.
По-третє, за результатами проведеної перевірки встановлено, що ТОВ «ЧЕРКСИСТАРТОІЛ» розміщується модульна автозаправна станція, в межах населеного пункту, в зоні садибної забудови Ж-1 (Ж-1п) за указаною вище адресою, з недотриманням вимог містобудівної документації міста Одеси та без розробленої і затвердженої, належним чином, проєктної документації, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 4.1 та п. 4.3 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проєктної документації на будівництво», п. 6.1, п. 6.2 ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва», а також п. 10.8.21 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

Підсумовуючи викладене, скаржниця указує, що ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» здійснюються самочинні будівельні роботи з розміщення модульної автозаправної станції за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, масив № 1, ділянка № 13 (кадастровий номер 5110137300:20:025:0007) без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням пункту 1 частини 1 статті 34 та абз. 1 частини 2 статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пунктів 5, 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 466 від 13 квітня 2011 року.

До того ж, у своєму рішенні суд першої інстанції посилається на практику Верховного Суду, яка зводиться до того, що модульна автозаправна станція не є будівлею або спорудою, та розміщення паливно-заправних пунктів, установка та монтаж (зборка) яких проводилась без здійснення будівельних робіт і без улаштування фундаменту, не потребують документів, що дають право на їх виконання, а після закінчення робіт по їх установці та монтажу (зборці) не підлягають прийняттю в експлуатацію в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Однак, апелянт зазначає, що наявне різне тлумачення норм матеріального права, викладене у рішеннях Верховного Суду.
Так, відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладеного у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №823/1850/16, розміщення виконаного цілісним заводським виробом стаціонарного заправника газом відноситься до будівельних робіт і потребує отримання дозволу органу державного архітектурно-будівельного контролю. Цей висновок застосований також у постановах Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі №802/1696/16-а, від 26 січня 2021 року у справі №826/10130/18, від 20 квітня 2021 року у справі № 817/1269/17, від 27 травня 2021 року у справі №823/1955/16, від 23 листопада 2021 року у справі №280/2701/19 та від 08 червня 2022 року у справі №340/3135/20.

ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ», скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про її необґрунтованість та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У відзиві зазначено, що скаржник в апеляційній скарзі не погоджується з висновками, викладеними у рішенні суду першої інстанції та вважає, що воно підлягає скасуванню, однак не наводить аргументованих вимог, чому суб`єкт владних повноважень вважає, що модульна АЗС належить до об`єкту нового будівництва, а також в апеляційній скарзі не наведено чіткого нормативного обґрунтування, чому відповідач кваліфікував розміщення модульної АЗС як самочинне будівництво.
Позивач стверджує, що саме розташування обладнання на земельній ділянці проведено ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ», ніяких ознак будівництва або підготовки до будівництва під час проведення перевірки не виявлено, про що свідчать фотоматеріали перевірки.
ТОВ «ЧЕРКИССТАРТОІЛ» не виконувало жодних будівельних чи інших робіт за адресою: місто Одеса, Хаджибейський район, масив №1, ділянка №13, ділянка номер 5110137300:20:025:0007, також не виконується підготовка до планування території будівельного майданчика, улаштування під`їзних шляхів до майданчика, підведення інженерних мереж електропостачання та інших будівельних чи підготовчих робіт, а лише розміщує технологічне обладнання.
ТОВ «ЧЕРКИССТАРТОІЛ» розміщує модульну автозаправну станцію, що є заводським виробом (обладнанням) на території указаної земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні на підставі договору оренди земельної ділянки та не підлягає введення в експлуатацію в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справу судом апеляційної інстанції розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що, на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 30.07.2025 № 1196 «Про погодження здійснення позапланових заходів державного архітектурно-будівельного контролю»; наказу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 04.08.2025 № 01- 13/71ДАБК; направлення Управління для проведення планового (позапланового) заходу від 05.08.2025 № 000051 та виявлення факту самочинного будівництва (доповідна записка від 30.05.2025 № 01-15/119Ф), відповідно до п. 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 533, Управлінням ДАБК Одеської міської ради у період з 14.08.2025 по 27.08.2025 проводилась позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, масив № 1, ділянка № 13 (кадастровий номер: 5110137300:20:025:0007).
За результатами перевірки був складений акт №000051 від 27.08.2025, протоколи про правопорушення у сфері містобудування від 27.08.2025 та приписи №035/25 від 27.08.2025, №036/25 від 27.08.2025 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та про зупинення підготовчих та будівельних робіт.
Згідно акту №000051 від 27.08.2025, за результатами планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю), щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, встановлено порушення:
- частин 1, 2, 3, статті 15 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ та пункту 13 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт» затверджених постановою Кабінету міністрів України №466 від 13 квітня 2011 року, а саме: планування території будівельного майданчика, розміщення тимчасової побутової споруди, улаштування під`їзних шляхів до майданчика, складування будівельних матеріалів (плитка тротуарна, пісок), а також підведення інженерних мереж електропостачання без подання повідомлення про початок виконання підготовчих та/ або будівельних робіт;
- порушення вимог частини 1 статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п.4.1. та п.4.3. ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проєктної документації на будівництво», п.6.1, 6.2 ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва», а також п.10.8.21 ДБН Б 2.2-12:2019 «планування та забудова територій», а саме: розміщення модульної автозаправної станції в межах населеного пункту, в зоні садибної забудови Ж-1(Ж-1п) за адресою: місто Одеса, Хаджибейський район, масив №1, ділянка №13, ділянка номер 5110137300:20:025:0007 з недотриманням вимог містобудівної документації міста Одеси та без розроблення та затвердження належним чином проєктної документації;
- порушення вимог пункту 1 частини 1 статті 34 та абз. 1, частини 2, статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ, пункту 5 та пункту 13 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №466 від 13 квітня 2011 року, а саме: здійснюються самочинні будівельні роботи з розміщення модульної автозаправної станції за адресою: місто Одеса, Хаджибейський район, масив №1, ділянка №13, ділянка номер 5110137300:20:025:0007 без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
Не погоджуючись з висновками зазначеними в акті перевірки ТОВ «ЧЕРКИССТАРТОІЛ» під час розгляду правопорушення надало до Управління ДАБК Одеської міської ради заперечення №08/09-1 від 08.09.2025 на акт перевірки №000051 від 27.08.2025, складений за результатами планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Розгляд справи про правопорушення у сфері містобудування відбувся 09.09.2025 у приміщенні Управління ДАБК Одеської міської ради.
За результатом розгляду такої справи, Управління ДАБК Одеської міської ради 09.09.2025 прийняло наступні постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності:
- постанову №011/25/225 вих., якою ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого пунктом 2 частиною 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 109 008 грн;
- постанову №010/25/224 вих., якою ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого пунктом 1 частиною 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 30 280 грн;
- постанову №009/25/223 вих., якою ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого пунктом 8 частиною 3 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 136 260 грн.

ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ», не погоджуючись з прийнятими приписами про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 27.08.2025 № 035/25 та про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 27.08.2025 № 036/25, а також з указаними постановами про накладення штрафу, звернулось до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись практикою Верховного Суду, виходив із того, що модульна автозаправна станція не є будівлею або спорудою. Це модульна установка заводського виготовлення, яка є технологічним обладнанням для заправки автомобілів та не являється будівництвом. Тому повноваження відповідача не розповсюджуються на діяльність АЗС, якщо відсутній факт будівництва об`єкта підвищеної небезпеки, а позивач в даному випадку не є замовником, проєктувальником, підрядником або експертною організацією в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки не виконує жодних підготовчих або будівельних робіт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, спірні правовідносини урегульовані Законом України «Про архітектурну діяльність» та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.
Проведення архітектурно-будівельного контролю регулюється «Порядком здійснення архітектурно-будівельного контролю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. №553 (далі – Порядок №553).
У відповідності до пп. 1, 2, 3 п. 2 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснюється такими органами державного архітектурно-будівельного контролю: виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; Держархбудінспекцією.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об`єкта будівництва. Державний архітектурно-будівельний контроль на об`єктах будівництва, що є власністю іноземних держав, міжнародних організацій, іноземних юридичних і фізичних осіб та розташовані на території України, здійснюється відповідно до цього Порядку. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється посадовими особами органів державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до їх посадових інструкцій та функціональних повноважень.
Згідно з п. 7 Порядку № 553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; вимога головного інспектора будівельного нагляду Держархбудінспекції щодо проведення перевірки за наявності підстав, встановлених законом; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.
Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;
Відповідно до частини 7 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» для створення об`єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає: підготовку містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки у випадках і порядку, передбачених законодавством; здійснення в необхідних випадках передпроектних робіт, а також заходів з охорони нововиявлених під час здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єктів містобудування, що відповідно до закону мають антропологічне, археологічне, естетичне, етнографічне, історичне, мистецьке, наукове чи художнє значення; пошук архітектурного рішення, розроблення, погодження у визначених законом випадках і затвердження проекту; виконання робочої документації для будівництва, а в разі виконання її або окремих її частин іншим виконавцем - здійснення авторського нагляду за таким виконанням; будівництво (нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт) та знесення об`єкта архітектури, архітектурно-будівельний контроль, технічний та авторський нагляди під час здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування; прийняття спорудженого об`єкта в експлуатацію.
Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Згідно з ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» замовники та підрядники під час створення об`єкта архітектури зобов`язані: доручати виконання окремих видів проектних і будівельних робіт особам, які мають відповідну ліцензію; обирати виконавців робочої документації для будівництва з додержанням вимог статті 8цього Закону; забезпечувати будівництво об`єктів архітектури згідно з робочою документацією, застосовувати будівельні матеріали, вироби і конструкції, які відповідають державним стандартам, нормам і правилам і такі, що пройшли сертифікацію, якщо вона є обов`язковою; не порушувати під час організації і виконання будівельних робіт законні права та інтереси користувачів прилеглих земельних ділянок, власників розташованих на них будинків і споруд, відшкодовувати завдані їм збитки відповідно до закону; поінформувати у триденний строк місцеві органи охорони пам`яток історії та культури про нововиявлені під час будівельних робіт об`єкти, що мають антропологічне, археологічне, естетичне, етнографічне, історичне, мистецьке, наукове чи художнє значення; не включати до завдання на проектування вимог, що суперечать вимогам законодавства України, затвердженій містобудівній документації, державним нормам, стандартам і правила
Відповідно до вимог абз. 2 пункту 5. Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» (далі – Порядок №466), будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт – щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.
За приписами пункту 13 Порядку № 466, повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (далі - повідомлення), повідомлення про зміну даних у зазначених повідомленнях за формою згідно з додатками 1, 2 і 2-1 до цього Порядку подається замовником (його уповноваженою особою) особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних та дозвільних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об`єкта не пізніше ніж за один календарний день до початку виконання підготовчих або будівельних робіт.
Згідно ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва»:
- п. 3.2.2 будівельний майданчик – територія, яка виділяється в установленому порядку для будівництва об`єктів, розміщення тимчасових будівель, споруд та інженерних мереж, будівельної техніки, будівельних матеріалів, виробів, конструкцій та обладнання, які використовуються у процесі будівництва; 
- 3.2.7 підготовка до будівництва – система організаційно-технічних заходів і підготовчих робіт для забезпечення будівництва об`єкта у відповідності з проектними рішеннями, вимогами законодавства та нормативних документів, а також з узгодженою діяльністю учасників будівництва. 
- п. 3.2.8 підготовчі роботи – роботи, які мають забезпечувати можливість розгортання і здійснення будівельних робіт. 
Відповідно до абз. 3 пункту 2 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466: підготовчі роботи – роботи з підготовки земельної ділянки, влаштування огородження будівельного майданчика та знесення будівель і споруд, порушення елементів благоустрою в межах відведеної земельної ділянки, вишукувальні роботи, роботи із спорудження тимчасових виробничих та побутових споруд, необхідних для організації і обслуговування будівництва, улаштування під`їзних шляхів, складування будівельних матеріалів, підведення тимчасових інженерних мереж, а також з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень.
Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз. 1 пункту 4 Порядку № 466, підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, можуть виконуватися замовником після набуття права на земельну ділянку відповідного цільового призначення та подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Відповідно до абз. 2 частини 2 та частини 3 статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється.
В апеляційній скарзі представниця Управління ДАБК Одеської міської ради стверджує про те, що ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» виконані підготовчі роботи з підготовки земельної ділянки кадастровий номер: 5110137300:20:025:0007 за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, масив № 1, ділянка № 13, шляхом планування території будівельного майданчика, розміщення тимчасової побутової споруди, улаштування під`їзних шляхів до майданчика, складування будівельних матеріалів (плитка тротуарна, пісок), а також підведення інженерних мереж електропостачання без подання повідомлення про початок виконання підготовчих та/або будівельних робіт, що є порушенням ч. 1, ч. 2 та ч. 3 статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 13 Порядку №466. На підтвердження таких обставин спирається на фотофіксацію, яка наявна в матеріалах справи.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши надані фото, дійшов висновку, що з них неможливо встановити виконання ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» будівельних робіт (т.2 а.с.135-138).
До того ж, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що Управління ДАБК Одеської міської ради не довело суду, що ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» здійснено підведення інженерних мереж електропостачання без подання повідомлення про початок виконання підготовчих та/або будівельних робіт, оскільки належних та допустимих доказів з цього приводу не надано.
Разом з цим, як свідчать обставини справи, спір у межах даної справи фактично виник з приводу розміщення ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» модульної автозаправної станції за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, масив № 1, кадастровий номер 5110137300:20:025:0007 без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
На думку Управління ДАБК Одеської міської ради це є порушенням пункту 1 частини 1 статті 34 та абз. 1 частини 2 статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пункту 5 та пункту 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 466 від 13 квітня 2011 року.
Вирішуючи спірне питання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до пункту 3.38 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» модульна автозаправна станція – це автозаправна станція з наземним розташуванням резервуарів для зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту рідким моторним паливом (бензином, дизельним паливом); характеризується розосередженим розташуванням ПРК та резервуара зберігання палива.
У цьому ж ДБН наявна таблиця 10.9 під назвою Класифікація АЗС за їх категорією, де чітко визначено 4 типи АЗС за їх технологічним рішенням, а саме залежно від розміщення резервуара відносно ПРК, визначення яких наведено в розділі 3 Терміни і визначення: традиційна АЗС - АЗС з підземним розташуванням резервуарів зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки рідким моторним паливом (бензином, дизельним паливом); характеризується розосередженим розташуванням резервуарів і паливно-роздавальних колонок (ПРК) (п. 3.65); блочна АЗС - АЗС з підземним розташуванням резервуарів зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки рідким моторним паливом (бензином, дизельним паливом); характеризується розміщенням ПРК над резервуаром та виконана як цілісний заводський виріб (п. 3.9); модульна АЗС - АЗС з наземним розташуванням резервуарів для зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки рідким моторним паливом (бензином, дизельним паливом); характеризується розосередженим розташуванням ПРК та резервуара зберігання палива (п. 3.40); - контейнерна АЗС - установка для відпуску нафтопродуктів, яка складається з резервуара і ПРК, зблокованих в єдиному контейнері (п. 3.34).
Верховний Суд у постанові від 08 червня 2022 року (справа №340/3135/20) дійшов висновку, що правомірною є відмова у видачі ліцензії суб`єкту господарювання на роздрібну торгівлю пальним у разі неподання таким суб`єктом акта вводу в експлуатацію об`єкта, акта готовності об`єкта до експлуатації або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а саме – стаціонарного заправного комплексу.
Разом з тим, установлення на бетонний майданчик автозаправної станції, яка виконана як цілісний заводський виріб і для її установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту, не є будівництвом, а тому при розміщенні такої автозаправної станції не виникає обов`язку щодо прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва.
Такий правовий висновок міститься також і в постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі №640/19955/19.
Також, Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2022 року у справі №580/2513/21 зазначив, що для отримання ліцензії на роздрібну торгівлю пальним суб`єкт господарювання зобов`язаний подати до ліцензійного органу акт вводу в експлуатацію об`єкта, акт готовності об`єкта до експлуатації або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта щодо виконаної цілісним заводським виробом стаціонарної автозаправної станції, проте такий обов`язок не виникає, якщо автозаправну станцію розміщено на бетонному майданчику як цілісний заводський виріб і для його установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28 січня 2025 року (справа №140/1784/22).
Як установлено судом апеляційної інстанції, торгівля пальним, яку планує здійснювати (здійснює) позивач, проводиться через модульні автозаправні станції, які відносяться до автозаправних станцій з наземним розташуванням резервуарів для зберігання палива, улаштування яких здійснюється без проведення будівельних робіт, оскільки обладнання та споруди розміщуються без фундаменту та без підземного розміщення резервуарів.
У матеріалах справи наявний висновок експерта за результатом проведення будівельно-технічного дослідження №115-213 від 03.07.2023, згідно якого модульна автозаправна станція (МАЗС: Резервуар РД-25, заводський номер 135, та паливна колонка NOVA А 1.190-1, заводський номер колонки 2877), що буде розташований за адресою: Одеська область, м. Одеса, масив № 1, діл. №13, - не є об`єктом будівництва та не належить до нерухомого майна. Модульна автозаправна станція (МАЗС), не потребує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, згідно до нормативно правових актів в галузі будівництва. МАЗС - за своїми об`ємно-планувальними рішеннями конструктивними ознаками та функціональним призначенням не належать до лінійного об`єкту інженерно транспортної інфраструктури (т.1 а.с.40-55).
У зазначеному висновку експерта наведені законодавчі норми у галузі будівництва, відповідно до яких для модульної автозаправної станції не потрібно надавати акти вводу в експлуатацію об`єкта або готовності об`єкта роздрібної торгівлі до експлуатації.

Крім того, у жовтні 2023 року ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС в Одеській області від 16.10.2023 №43082/6/15-32-09-04-06 «Про відмову у видачі ліцензій» ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ», яке оформлено у виді листа та зобов`язання ГУ ДПС в Одеській області видати ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця торгівлі: Україна, Одеська область, м. Одеса, масив №1, діл. №13.
15 січня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі №420/29211/23, яким позов задовольнив у повному обсязі. Дане рішення набрало законної сили 08 березня 2024 року (т.1 а.с.191-198).
У цьому рішенні суд, спираючись на зазначений вище висновок експерта за результатом проведення будівельно-технічного дослідження №115-213 від 03.07.2023, відзначив, що розміщення паливно-заправних пунктів, установка та монтаж (зборка) яких проводилась без здійснення будівельних робіт і без улаштування фундаменту, не потребують документів, що дають право на їх виконання, а після закінчення робіт по їх установці та монтажу (зборці) не підлягають прийняттю в експлуатацію в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Отже, колегія суддів констатує, що модульна автозаправна станція не є будівлею або спорудою. Це модульна установка заводського виготовлення, яка є технологічним обладнанням для заправки автомобілів та не являється будівництвом.

Крім того, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що повноваження Управління ДАБК Одеської міської ради не розповсюджуються на діяльність АЗС, якщо відсутній факт будівництва об`єкта підвищеної небезпеки, а ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ», у даному випадку, не є замовником, проектувальником, підрядником або експертною організацією в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки не виконує жодних підготовчих або будівельних робіт.
Так, на запит позивача, ГУ ДСНС України в Одеській області надало відповідь від 29.08.2025 №60.01.3- 6495/6009/3 згідно якої повідомило, що за адресою: Одеська область, місто Одеса, масив №1 (один), ділянка №13, кадастровий номер: 5110137300:20:025:0007 ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» в електронному реєстрі не зареєстровано.
Як свідчать матеріали справи, ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» орендує земельну ділянку у ТОВ «БАЙ ПАСС СІТІ», код ЄДРПОУ 44210205, площею 2,3835 га, кадастровий номер 5110137300:20:025:0007 на підставі договору оренди земельної ділянки №758 (т.1 а.с.19-22).
Цільове призначення земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування торгово-складського комплексу, для використання: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель: Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Згідно зі статтею 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Відповідно до вимог статей 67, 71 Земельного кодексу України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту. До земель транспорту належать землі, надані під будівництво та обслуговування мультимодальних терміналів. До земель автомобільного транспорту належать землі під спорудами та устаткуванням енергетичного, гаражного і паливороздавального господарства, автовокзалами, автостанціями, лінійними виробничими спорудами, службово-технічними будівлями, станціями технічного обслуговування, автозаправними станціями, автотранспортними, транспортно-експедиційними підприємствами, авторемонтними заводами, базами, вантажними дворами, майданчиками контейнерними та для перечеплення, службовими та культурно-побутовими будівлями й іншими об`єктами, що забезпечують роботу автомобільного транспорту.
Відповідно до Закону України «Про автомобільні дороги» об`єкти дорожнього сервісу - спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, майданчики для стоянки транспортних засобів, майданчики відпочинку, видові майданчики, автозаправні станції, пункти технічного обслуговування, мотелі, готелі, кемпінги, торговельні пункти (у тому числі малі архітектурні форми), автозаправні комплекси, складські комплекси, пункти медичної та технічно-евакуаційної допомоги, пункти миття транспортних засобів, пункти приймання їжі та питної води, автопавільйони, а також інші об`єкти, на яких здійснюється обслуговування учасників дорожнього руху та які розміщуються на землях дорожнього господарства або потребують їх використання для заїзду та виїзду на автомобільну дорогу. 
Відтак, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що модульна автозаправна станція відноситься до об`єктів дорожнього сервісу.
Земельна ділянка кадастровий номер 5110137300:20:025:0007 згідно до категорії земель належить до: Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Оскільки це землі транспорту, розміщення модульної АЗС не суперечить чинному законодавству.
До того ж, як вже було указано вище, Управління ДАБК Одеської міської ради не довело належними доказами, що ТОВ «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» здійснює або здійснювало будівельні роботи щодо модульної автозаправної станції, оскільки з матеріалів фотофіксації вбачається, що позивач лише розмістив на орендованій земельній ділянці обладнання модульної автозаправної станції.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо наявності різного тлумачення норм матеріального права, викладених у рішеннях Верховного Суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що у межах даної справи колегія суддів застосувала саме останню практику Верховного Суду, яка, зокрема, відображена у постанові від 28 січня 2025 року (справа №140/1784/22).

Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку №11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

За таких умов, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування ним норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, немає.
Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРКАСИСТАРТОІЛ» до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування приписів, постанов про накладення штрафу – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький