печерський районний суд міста києва

Справа № 757/23385/25-ц 
пр. 2-3827/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Печерський районний суд м. Києва 
у складі головуючого судді Головко Ю.Г.,
за участю секретаря судового засідання Сіренко С. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований 29.03.2013 у Палаці одруження № 4 Управління РАЦС Москви, за актовим записом № 1294. 
Свої вимоги мотивує тим, що 29.03.2012 позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Вказує, що сторони проживали в різні періоди часу на території Росії, України та Швейцарії. Сімейне життя не склалося, сімейні стосунки припинені з серпня 2021 року, примирення та подальше спільне життя неможливе, тому просить суд розірвати шлюб.
04.11.2025 ухвалою Печерського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи. 
У судове засідання позивачка не з`явилась. До суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, вимоги підтримала, просила задовольнити вимоги про розірвання шлюбу. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема, шляхом публікації оголошень про виклик у судове засідання відповідача на веб-порталі судової влади України. 
З огляду на зазначене, то в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд дослідивши матеріали справи, докази у справі, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 58 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні.
Згідно ст. 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затв. Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002 р.).
Відповідно до наказу Мін`юсту №52/5 від 18.10.2000 р. (в ред. від 18.11.2003 р. №140/5) "Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні", документи, видані компетентними органами іноземних держав, на посвідчення актів цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України.
Відповідно до міжнародного договору ст. 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції.
Відповідно до ст. ст. 2,3 Гаазької Конвенції (набрання чинності в Україні 22.10.2003 р.) кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції.
Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно достатті 110цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Судом встановлено, що 29.03.2013 зареєстрований шлюб між громадянином Росії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у Палаці одруження № 4 Управління РАЦС Москви, за актовим записом № 1294. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_2 .
Сторони від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Позивачка наполягає на тому, що стосунки між подружжям припинені, збереження шлюбу не можливе, наполягає на його розірванні.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Таким чином, враховуючи те, що позивачка разом із відповідачем уклали шлюб у Російській Федерації, на сьогоднішній день сторони разом не мешкають, не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків, до того ж сторони мають взаємне бажання припинити зареєстрований шлюб, що на думку суду є достатніми підставами для розірвання шлюбу, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, отже шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , слід розірвати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.12-13,78-81, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.
Розірвати шлюб, укладений між громадянином Росії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у Палаці одруження № 4 Управління РАЦС Москви, за актовим записом № 1294.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Повний текст судового рішення складено 05.02.2026.

Суддя Ю. Г. Головко