ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/29797/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 року (головуючий суддя Голобутовський Р.З.)
у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Дніпровської міської ради, Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича, про встановлення наявності чи відсутності компетенції, 

ВСТАНОВИВ:

27.10.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, у якій просить:
- заборонити Дніпровській міській раді ухвалювати рішення після 25.10.2025 до вирішення справи по суті;
- заборонити міському голові м. Дніпро Борису Філатову видавати розпорядження та здійснювати інші владні повноваження після 25.10.2025 до вирішення справи по суті.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що строк повноважень органів місцевого самоврядування закінчується 25.10.2025. Продовження ухвалення рішень радою та міським головою після цієї дати створює ризик прийняття великої кількості актів, що можуть суттєво порушити права та інтереси позивача та територіальної громади. Невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити або значно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, оскільки прийняті після завершення строку рішення можуть мати довготривалі правові наслідки.
Також позивач у заяві про забезпечення позову зазначає, що відповідно до ст. ст. 4, 10, 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у разі неможливості здійснення своїх повноважень органами місцевого самоврядування Президент України може утворювати відповідні військові адміністрації. Закінчення п`ятирічного строку повноважень місцевої ради та міського голови м. Дніпро, без можливості проведення чергових виборів через дію воєнного стану, створює ситуацію правового вакууму. У такій ситуації закон передбачає не продовження діяльності органів місцевого самоврядування, а можливість введення військової адміністрації. На думку позивача це підтверджує, що дії Дніпровської міської ради та міського голови після закінчення строку їхніх повноважень є не лише незаконними, але й такими, що суперечать передбаченому державою порядку управління територіями у воєнний час.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 року заяву про забезпечення позову - залишено без задоволення.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 12.11.2025 про відмову у забезпеченні позову, позивач подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 12.11.2025 та ухвалити рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані доводами, що викладені в заяві про забезпечення позову.
Відповідачем-1 (Дніпровською міською радою) подано відзив на апеляційну скаргу. Просить ухвалу суду першої інстанції від 12.11.2025 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Колегія суддів апеляційної інстанції надаючи оцінку зазначеним правовідносинам виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За приписами ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову відповідають предмету позовної заяви та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. 
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
При розгляді та вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом надається оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.
Слід зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. 
Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Суд вважає, що заявником не надано суду достатніх та переконливих доказів того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, як і того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.
При цьому, встановлення відсутності компетенції у відповідачів на здійснення повноважень після спливу п`ятирічного строку, що є предметом позову, потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів під час розгляду справи.
Будь-якого аргументу щодо ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду (у випадку задоволення позовних вимог) заявником в заяві не зазначено.
Таким чином, заява про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях, які не підтвердженні належними доказами.
Аналіз норм чинного законодавства свідчить, що заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. 
Факт наявності визначених обставин має підтверджуватись певними доказами.
Як наслідок, відсутні правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу узвали суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для її скасування.
Керуючись ст.151, 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 04.03.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко