Справа № 127/1615/26
Провадження № 2/127/268/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романюк Л.Ф., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, за актовим записом № 2223. Від шлюбу народилась дитина — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на сьогоднішній день є неповнолітньою та проживає разом із Позивачем. В подальшому через постійні непорозуміння Сторони розірвали свій шлюб за рішенням Вінницького міського суду м. Вінниці від 10.06.2020 року.
За таких обставин позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 гривень та додаткові витрати (гуртки, медичні заклади, тощо), щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2026 року було відкрите спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками отримано відповідачем 13.03.2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав, своїм правом на продовження строків на подання відзиву не скористався.
Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2020 року у справі №127/8775/20 (а.с.9).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
Відповідач мешкає окремо. Доказів про участь відповідача в утриманні доньки та його матеріальний стан матеріали справи не містять.
Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
За правилами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охоронудитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Верховний Суд в постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20, зазначив, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
За змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За змістом ч.1 ст.184 СК України лише за заявою стягувача суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років – 3512,00 гривень.
Дитині виповнилось 8 років.
Суд звертає увагу, що відповідач доказів виконання своїх обов`язків по утриманню дитини не надав, а тому суд дійшов висновку про їх не виконання та порушення відповідного права особи, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів).
Визначаючись щодо способу стягнення аліментів, суд враховує, що відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Враховуючи, що визначення способу стягнення аліментів є правом позивача, а остання, звертаючись до суду, просить визначити розмір аліментів в твердій сумі суд дійшов висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені сторонами обставини, передбачені ст.182 СК України.
Зокрема, щодо посилання позивачки на необхідність понесення витрат на гуртки, лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає, що витрати, пов`язані зі станом здоров`я дитини та іншими особливими обставинами відносяться до додаткових витрат на дитину та не охоплюються аліментними зобов`язаннями, а регулюються ст. 185 СК України. Зокрема Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 08.12.2021 у справі № 607/12170/20 зазначив, що виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09 вересня 2019 року в справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19)
Враховуючи те, що Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення останньою витрат, які у розумінні ст. 185 СК України, можуть бути визначені як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами. Вказані позивачем додаткові витрати на утримання дитини, у силу положень ст. 185 СК України, не відносяться до додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами (хронічна хвороба, каліцтво, розвиток здібностей дитини, тощо), оскільки є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини. Також, нею не конкретизовано суму таких витрат. В позовній заяві позивач також просить стягнути додаткові витрати на гуртки але докази цих фактичних обставин нею до суду подано не було. 
Отже, суд доходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог в цій частині.
З огляду на викладене, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 4500,00 грн щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на думку суду, вказана сума буде достатньою для забезпечення дитині належних умов для життя, що буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів. 
Згідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються до рішення суду від дня пред`явлення позову тобто в даній справі з 19 січня 2026 року.
На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 998,40 грн судового збору (пропорційно розміру задоволених вимог).
Керуючись ст. 141, 142, 180-182, 184, 191 СК України, ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354, 430 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягувати із  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, у розмірі 4500,00 грн (чотири тисячі п`ятсот гривень), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 січня 2026 року, і до досягнення дитиною повноліття.
У решті вимог - відмовити.
Стягнути із  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  998,40 грн судового збору.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 10.04.2026 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , остання відома адреса: АДРЕСА_2 .
Суддя: