Справа № 161/12806/25
Провадження № 1-кп/161/106/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк          23 квітня 2026 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
представника малолітнього потерпілого - ОСОБА_6 ,
законного представника малолітнього потерпілого - ОСОБА_7 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12025035580000442, що надійшов з Луцької окружної прокуратури, відносно  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцька Волинської області, громадянина України, українця, офіційно непрацюючого, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні шестеро неповнолітніх дітей, ветерана війни – учасника бойових дій, учасника Революції гідності, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Так, 09.06.2025, близько 19 години 15 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні ТЦ «Егоїст», розташованого за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Соборності, 22, що є громадським місцем, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи встановлені у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі та демонструючи власну зверхність, усвідомлюючи, що його дії відбуваються в умовах очевидності для інших людей, а також протиправний характер своїх дій, які супроводжувались особливою зухвалістю на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із потерпілим, вчинив хуліганські дії, відносно малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та умисно наніс останньому два удари обома ногами в ділянку голови, чим спричинив малолітньому потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, садна в ділянці спинки носа справа, синця в ділянці спинки носа на фоні набряку м`яких та з поширенням на нижні повіки обох очей, синця з забоєм м`яких тканин на потиличній ділянці голови справа. 
Відповідно до висновку експерта № 401 від 12.06.2025 за ступенем тяжкості закритий перелом кісток носа відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, решта тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4  своїми умисними протиправними діями, які виразились у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, не визнав.
Суду дав показання, що 09.06.2025 він прогулювався зі своєю сім`єю і зайшов із ними до ТЦ «Егоїст» у туалет. Коли він був у туалеті, почув крики і впізнав у них свою дружину. Після виходу з туалету він запитав дружину, що сталося, на що вона відповіла, що хтось намагався відкрити двері до її кабінки. Він підійшов до хлопців, які стояли в коридорі біля дверей жіночого туалету, і запитав хто заглядав до туалету. Потерпілий відповів: «Ну я». Одразу після цього він спробував вдарити потерпілого, першим ударом не влучив, а другий удар завдав ногою в обличчя. Потім він підняв потерпілого, поправив йому головний убір, витер кров біля носа і пішов.
Повідомив, що очевидцем подій, які були в коридорі біля жіночого туалету не був, а знає про них зі слів дружини.
Крім цього, ствердив, що малолітнього потерпілого ОСОБА_8 до цих подій не знав, неприязних відносин з ним не мав і раніше конфліктів між ними не виникало.
Водночас, хоча і не заперечив нанесення тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому ОСОБА_8 , заперечив, що порушував громадський порядок.
Просив перекваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 125 КК України. 
Цивільний позов КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради визнав в повному обсязі, а цивільний позов законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , який подано в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , не визнав і в його задоволенні просив відмовити.
Допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_9 повідомила, що 09.06.2025 вони з чоловіком та дітьми зайшли до ТЦ «Егоїст» у туалет, оскільки вона була вагітна. У туалеті вона почула дівчачі голоси та відчула, що хтось когось штовхає в кабінку, у якій вона перебувала. У цей момент дівчина сказала: «Що ти робиш? Вийди звідси». Вона вийшла з кабінки, пройшла повз дівчат і на коридорі помітила хлопців її зросту, в яких запитала: «Хто вривався в туалет до дівчат?». Один із хлопців у червоно-чорному одязі відповів, що це був він. Вона повернулася до своїх дітей. Незабаром підійшов її чоловік і запитав, чи це був її голос. Після цього її чоловік сказав, що зараз повернеться, і пішов. Згодом, дорогою додому, він сказав, що шкодує, що так сталося.
Зазначила, що не була очевидцем нанесення тілесних ушкоджень її чоловіком малолітньому потерпілому ОСОБА_8 . 
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, його винність у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.
Так, допитаний в судовому засіданні законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 суду повідомив, що очевидцем вчинення 09.06.2025 у приміщенні ТЦ «Егоїст», розташованого за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Соборності, 22, ОСОБА_4 хуліганських дій та нанесення його сину ОСОБА_8 тілесних ушкоджень він не був. 
Водночас зазначив, що 09.06.2025 його дружина зателефонувала та повідомила, що їхнього сина ОСОБА_10 побили. Коли він прибув, побачив сина з кров`ю на обличчі. Син розповів, що разом з друзями ходив в туалет, заглянув до дівчачого туалету та запитав у дівчат, чи ще довго вони будуть. Потім сів у коридорі на підлогу і чекав друзів. Після цього до нього підійшов чоловік і запитав, хто відкривав двері у жіночий туалет. Син відповів, що це був він і чоловік відразу наніс йому удар ногою в голову. В подальшому він звернувся до охорони з проханням переглянути відеозапис подій. 
Також повідомив, що у зв`язку із вказаною подією, син почав погано спати, у нього з`явився страх і він систематично відвідує психолога.
Заявлений цивільний позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.
Крім того, просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 найсуворіший вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 296 КК України.
Свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що 09.06.2025 її син ОСОБА_12 зателефонував до неї з проханням переказати гроші. Під час телефонної розмови вона почула сторонній чоловічий голос та слова сина: «Вибачте». Потім телефон відключився і вона зателефонувала до товариша сина, який повідомив, що ОСОБА_10 побили. Вона відразу поїхала до сина та викликала швидку допомогу. Коли прибула, побачила, що в сина побите обличчя, на якому були сліди крові. Щодо обставин побиття обвинуваченим ОСОБА_4 її сина, надала показання аналогічні тим, що дав законний представник малолітнього потерпілого.
Крім того повідомила, що у зв`язку із цією подією, син почав погано спати, у нього з`явився страх і він систематично відвідує психолога.
Малолітній потерпілий ОСОБА_8 , який був допитаний в ході досудового розслідування за моделлю Барнахус психологом-спеціалістом ОСОБА_13 , за участю законного представника ОСОБА_7 та представника – адвоката ОСОБА_6 , що зафіксовано відповідними протоколами та відеозаписом, який був досліджений судом, розповів, як чоловік на ім`я ОСОБА_14 в коридорі біля вбиральні біля магазину «Сільпо», що в ТЦ «Егоїст», побив його, а саме наніс йому два удари в обличчя.
23 червня 2025 року психологом-спеціалістом ОСОБА_13 складено професійний висновок психолога-спеціаліста за результатами проведення допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , з якого вбачається, що у малолітнього ОСОБА_8 під час проведення опитування в Центрі комплексної реабілітації «Фенікс» за моделлю Барнахус ознак психотравми не спостерігалось. Однак, сам факт фізичної агресії щодо дитини є психотравмуючим і може мати відтерміновані психологічні наслідки (підвищена тривожність, страх публічних місць, недовіра до незнайомців тощо).
Неповнолітній свідок ОСОБА_15 , який був допитаний в ході досудового розслідування за принципом «Зеленої кімнати», за участю психолога ОСОБА_16 та законного представника ОСОБА_17 , що зафіксовано відповідними протоколами та відеозаписом, який був досліджений в судовому засіданні, повідомив, як біля вбиральні біля магазину «Сільпо», що на проспекті Соборності незнайомий чоловік наніс ОСОБА_8 два удари ногою по носі, після чого в останнього з носа пішла кров.
Малолітній свідок ОСОБА_18 , який був допитаний в ході досудового розслідування за принципом «Зеленої кімнати», за участю психолога ОСОБА_16 та законного представника ОСОБА_19 , що зафіксовано відповідними протоколами та відеозаписом, який був досліджений в судовому засіданні, повідомив як біля вбиральні біля магазину «Сільпо», що на проспекті Соборності незнайомий чоловік наніс ОСОБА_8 два удари ногою по носі, після чого в останнього з носа пішла кров.

Також винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, об`єктивно підтверджується наступними, дослідженими безпосередньо в судовому засідання, доказами.
Так, з висновку судово-медичної експертизи № 401 від 12.06.2025 встановлено, що під час проведення судово-медичної експертизи (під час огляду та згідно записів у медичній документації) у неповнолітнього ОСОБА_8 було виявлено тілесні ушкодження: закритий перелом кісток носа, садно в ділянці спинки носа дещо справа, синець в ділянці спинки носа на фоні набряку м`яких та з поширенням на нижні повіки обох очей, синець з забоєм м`яких тканин на потиличній ділянці голови справа ближче до правої тім`яної та скроневої ділянок. Закритий перелом кісток носа, садно в ділянці спинки носа дещо справа, синець в ділянці спинки носа на фоні набряку м`яких та з поширенням на нижні повіки обох очей виникли в результаті травмуючої дії (по типу удар) тупого предмета (предметів) з обмеженою травмуючої поверхнею. Не виключається можливість, що таким предметом могла бути взута нога людини. Синець з забоєм м`яких тканин на потиличній ділянці голови справи ближче до правої тім`яної та скроневої ділянок виник в результаті контакту (по типу удар) з тупим предметом з необмеженою травмуючої поверхнею. Не виключається можливість виникнення вищевказаних тілесних ушкоджень в час вказаний під експертним та в постанові, а саме 09.06.2025. За ступенем тяжкості закритий перелом кісток носа відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 6, але менше 21 доби; решта тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (п. 2.3.3, 2.3.5, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995). Враховуючи анатомічну локалізацію, характер та кількість виявлених у неповнолітнього ОСОБА_8 тілесних ушкоджень – виключається можливість їх виникнення під час падіння (як з прискоренням, так і без).
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.06.2025 вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 , на запитання, чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках, заявив, що на фотознімку розміщеному в протоколі зліва на право під № 2 він впізнає особу – чоловіка, який з хуліганських мотивів спричинив тілесні ушкодження. Згідно з довідкою до вказаного протоколу на фото № 2 зображений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Протоколом огляду предмету (відеозапису) від 27.06.2025 з доданим до нього відеозаписом, який досліджено судом безпосередньо в судовому засіданні, зафіксовано проведення дізнавачем СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_20 огляду відеозапису з камери відеоспостереження ТЦ «Егоїст», що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, просп. Соборності, буд. № 22. На оглянутому відеозаписі зображено події, які відбулися 09.06.2025 в коридорі до вбиралень ТЦ «Егоїст», а саме нанесення обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності інших людей удару правою ногою та удару лівою ногою в ділянку обличчя малолітнього потерпілого ОСОБА_8 .
Інших доказів, які б за своїм змістом мали значення для вирішення кримінального провадження по суті пред`явленого обвинуваченняв ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Докази, що наведені вище, узгоджуються між собою та з показаннями малолітнього потерпілого й свідків, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достатності та достовірності, а також виключають будь-які сумніви щодо вчинення обвинуваченим дій, що ставляться йому у провину.
Щодо кваліфікації дій ОСОБА_4 та аргументів сторони захисту про те, що ОСОБА_4 не мав умислу на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 2, 11 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Кваліфікація злочину – кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння. За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов?язана з необхідністю обов?язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб?єктом кримінального правопорушення) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Склад кримінального правопорушення – це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
Така правова позиція щодо кримінально-правової оцінки діяння, кваліфікованого судом за ст. 296 КК України, міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к, провадження № 13-28кс19).
Зважаючи на наведене, не виходячи за межі висунутого обвинувачення і спираючись на досліджені під час розгляду даного провадження докази, суд вважає, що в діях ОСОБА_4 вбачається грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яке виразилось у умисному нанесенні малолітньому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у приміщенні ТЦ «Егоїст» в присутності інших людей, в тому числі неповнолітніх. 
Приходячи до висновку про наявність у діях ОСОБА_4 явної неповаги до суспільства, суд враховує його агресивну поведінку, безпідставність вчинених ним дій та незначний привід, що свідчить про його прагнення показати зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження іншої особи. 
Крім того, суд вважає наявною в діях обвинуваченого такої обов`язкової ознаки хуліганства як особлива зухвалість, оскільки грубе порушення громадського порядку супроводжувалось насильством із заподіянням малолітньому ОСОБА_8 в громадському місці у присутності інших дітей з незначної причини тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому кісток носа, садна в ділянці спинки носа справа, синця в ділянці спинки носа на фоні набряку м`яких та з поширенням на нижні повіки обох очей, синця з забоєм м`яких тканин на потиличній ділянці голови справа.
Сам обвинувачений ОСОБА_4 під час його допиту не заперечував, що після того, як дізнався від дружини, що хтось заходив до жіночого туалету, підійшов до малолітнього потерпілого, який сидів на підлозі, і завдав йому два удари обома ногами в голову. 
При цьому, ОСОБА_4 , замість свідомої законослухняної поведінки, порушив громадський порядок, використавши незначний привід, щоб самоствердитись за рахунок приниження іншої особи, протиставити себе суспільству та продемонструвати зневагу до загальноприйнятих у ньому норм і правил поведінки.
Враховуючи, що ОСОБА_4 не був очевидцем поведінки малолітнього ОСОБА_8 і після повідомлення дружини про те, що хтось відчиняв двері до жіночого туалету, для припинення такої поведінки до охорони торговельного центру не звернувся, не з`ясував, чи перебуває малолітній потерпілий у супроводі батьків або інших дорослих, та без будь-якого словесного конфлікту, який передував би подіям, що вказує про відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого, з незначного приводу одразу завдав одинадцятирічній дитині два удари обома ногами в голову, заподіявши тілесні ушкодження, тому суд дійшов висновку, що застосування насильства в громадському місці з боку обвинуваченого не було зумовлене прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань.
При цьому жодних неприязних стосунків між малолітнім потерпілим і обвинуваченим до цього випадку не було.
За таких обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд сприймає як такі, які були спрямовані на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю.
Таким чином, судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він лише мав умисел на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень і не мав умислу на вчинення хуліганства, оскільки вони не відповідають обставинам справи, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за фактично вчинене ним кримінальне правопорушення.
Разом з цим, з огляду на наведене вище, суд вважає за необхідне зазначити, що у своїх показаннях свідок сторони захисту ОСОБА_9 описала обстановку, яка була у жіночому туалеті й на коридорі перед входом до нього, а також події, які відбувалися безпосередньо перед інцидентом, що став предметом судового розгляду, однак її показання жодним чином не підтверджують той факт, що заподіяння її чоловіком ОСОБА_4 тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_8 обумовлене особистими неприязними стосунками і не спростовують наявність у обвинуваченого мотиву явної неповаги до суспільства.
Отже, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази та відеозапис у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, враховуючи, що показання малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , який був допитаний в ході досудового розслідування за моделлю Барнахус, неповнолітнього свідка ОСОБА_15 та малолітнього свідка ОСОБА_18 , які були допитані в ході досудового розслідування за принципом «Зеленої кімнати», а також свідка ОСОБА_11 , дані нею безпосередньо в судовому засіданні, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, висновком судово-медичної експертизи, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить висновку про винуватість ОСОБА_4 у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю,кваліфікуючи його дії за ч. 1 ст. 296 КК України.
Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Виходячи з зазначеного, судом поза розумним сумнівом, достовірно встановлено, що ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями, які виразились у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України.
Під час судових дебатів прокурор Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 просила призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 5 (п`ять) років.
При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно з ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків і дані про особу винного. 
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує, що він вчинив умисний кримінальний проступок проти громадського порядку, хоча і визнав нанесення малолітньому потерпілому тілесних ушкоджень, проте вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, не визнав та не розкаявся, жалю з приводу вчиненого, осуду своєї поведінки, бажання виправити ситуацію та готовності нести покарання не висловлював, за досить значний проміжок часу після нанесення малолітньому потерпілому тілесних ушкоджень не вжив жодних заходів для відшкодування завданих збитків, не намагався добровільно компенсувати шкоду, не проявив будь-якої ініціативи щодо примирення, за свої дії не вибачився, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, має на утриманні шістьох дітей, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є учасником Революції гідності, є ветераном війни – учасником бойових дій, отримав поранення під час захисту Батьківщини та виконання обов`язків військової служби, участі у заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації на території Запорізької області, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, характеризується виключно позитивно. 
Таким чином, суд, з врахуванням наведеного, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його відношення до скоєного, думки законного представника малолітнього потерпілого, який просив призначити суворе покарання, що сама по собі не є вирішальною, але враховується судом в сукупності з іншими обставинами, відсутності обставин, які пом`якшують покарання, та наявності обставини, яка його обтяжує, а також приймаючи до уваги принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 296 КК України, в межах санкції частини статті, у виді пробаційного нагляду.
Перешкода, визначена ч. 5 ст. 59-1 КК України, для застосування до обвинуваченого покарання у виді пробаційного нагляду, відсутня.
На переконання суду, таке покарання, враховуючи фактичні обставини справи, є справедливим, оскільки співвідноситься між поставленою метою та засобами її досягнення.
На думку суду обрана міра покарання є необхідною та достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення як ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.
Крім того, призначена міра покарання надасть можливість ОСОБА_4  сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.
Вирішуючи заявлені у кримінальному провадженні цивільний позов КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради та цивільний позов законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , який подано в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 1 ст. 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Щодо заявлених КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради позовних вимог суд зазначає наступне.
КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 в якому просять стягнути з ОСОБА_4 на їхню користь суму витрат на лікування малолітнього ОСОБА_8 в розмірі 11 504 (одинадцять тисяч п`ятсот чотири) гривні 37 копійок.
Представник КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради ОСОБА_21 просила цивільний позов розглядати без участі комунального підприємства.
Обвинувачений ОСОБА_22 заявлений КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради цивільний позов визнав в повному обсязі.
Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Так, розмір витрат, понесених КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради, підтверджується дослідженим Розрахунком витрат, пов`язаних з лікуванням ОСОБА_8 , що понесені у КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» та становить 11 504 (одинадцять тисяч п`ятсот чотири) гривні 37 копійок.
Таким чином, зважаючи на викладене, суд, на підставі ст. 128, 129 КПК України, ст. 1206 ЦК України, вважає, що цивільний позов КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 на користь КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради витрати на лікування малолітнього потерпілого ОСОБА_8 в розмірі 11 504 (одинадцять тисяч п`ятсот чотири) гривні 37 копійок.
Щодо заявлених законним представником малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , позовних вимог, суд зазначає наступне.
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_8 заявив цивільний позов до ОСОБА_4 та просив стягнути з останнього на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_7 , моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 та представник малолітнього потерпілого – адвокат ОСОБА_6 , кожен зокрема, заявлений позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник – адвокат ОСОБА_5 , кожен зокрема, щодо задоволення вказаного цивільного позову заперечили і подали відзив.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, судом об`єктивно встановлено, що малолітній ОСОБА_8 внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення зазнав моральних переживань, у зв`язку із нанесенням йому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та легких тілесних ушкоджень, що порушило його звичайний життєвий ритм, спосіб життя, а також негативно вплинуло на його емоційний та психологічний стан. 
У зв`язку з наведеним, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що малолітньому потерпілому ОСОБА_8 було завдано моральну шкоду, яка підлягає стягненню з цивільного відповідача ОСОБА_4 .
В свою чергу, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Разом з цим, суд бере до уваги психологічний висновок щодо психоемоційного стану дитини від 09.07.2025 відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлено ознаки психотравми та посттравматичної стресової реакції внаслідок фізичного насильства. Такий стан негативно впливає на емоційний розвиток, соціальну адаптацію та психологічне самопочуття. Зараз він потребує фахової психологічної підтримки, щоб опрацювати цей досвід, відновити довіру до світу та поступово повернутись до нормального життя.
Також, суд враховує професійний висновок психолога-спеціаліста за результатами проведення допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_23 від 23.06.2025 з якого вбачається, що у останнього під час проведення опитування в Центрі комплексної реабілітації «Фенікс» за моделлю Барнахус, ознак психотравми не спостерігалось. Однак, сам факт фізичної агресії щодо дитини є психотравмуючим і може мати відтерміновані психологічні наслідки (підвищена тривожність, страх публічних місць, недовіра до незнайомців тощо).
Отже, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для малолітнього потерпілого, а також характер та обсяг страждань (душевних, психічних тощо), яких зазнав малолітній потерпілий.
Таким чином, зважаючи на викладене, суд, виходячи з принципів співмірності, справедливості, розумності та виваженості, з урахуванням глибини страждань малолітнього потерпілого, вважає, що з ОСОБА_4 на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_7 , слід стягнути моральну шкоду в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень.
За таких обставин суд дійшов висновку, що цивільний позов законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , який подано в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , до ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.
При цьому, щодо відшкодування витрат на правову допомогу, про стягнення яких заявлено під час судового розгляду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.
Частиною 2 ст. 120 КПК України передбачено, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Статтею 125 КПК України передбачено, що суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Водночас, при визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Разом з цим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги, документи, які свідчать про сплату гонорару, та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку.
В судовому засіданні законний представник малолітнього потерпілого (цивільний позивач) ОСОБА_7 та представник потерпілого – адвокат ОСОБА_6 просили вирішити долю процесуальних витрат, а саме стягнути з ОСОБА_4 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.
Обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_4 та його захисник – адвокат ОСОБА_5 щодо стягнення витрат на правову допомогу заперечили.
Вирішуючи питання про стягнення витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 , та визначаючи їх розмір, суд виходить з наступного.
Судом досліджено акт прийому-передачі наданої правничої допомоги (звіт про надання послуг та детальний опис робіт) від 21 липня 2025 року.
Із акта прийому-передачі наданої правничої допомоги (звіту про надання послуг та детальний опис робіт) від 21 липня 2025 року вбачається, що законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 сплатив адвокату ОСОБА_6 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, відповідно до договору про надання правничої допомоги і надання послуг представника потерпілого (цивільного позивача) у кримінальному провадженні від 11 червня 2025 року.
Отже, враховуючи наведене, зважаючи, що судом встановлено факт здійснення оплати законним представником малолітнього потерпілого професійної правничої допомоги (відповідно і здійснення витрат) на суму 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, тому суд дійшов висновку, що з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.
Речовий доказ, згідно з ст. 100 КПК України, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Даних щодо наявності у кримінальному провадженні процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, та накладення арештів на майно прокурором не надано.
Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, призначивши покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 59-1 КК України покласти на  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Початок строку відбування покарання у виді пробаційного нагляду  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КВК України, обчислювати з дня постановки його на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради до ОСОБА_4 – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради 11 504 (одинадцять тисяч п`ятсот чотири) гривні 37 копійок витрат на лікування малолітнього потерпілого ОСОБА_8 .
Цивільний позов законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , який подано в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , до ОСОБА_4 – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_7 , моральну шкоду в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позову – відмовити.
Речовий доказ:
-оптичний диск – залишити в матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду      ОСОБА_1