ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року
м. Київ

справа № 569/5826/23
провадження № 61-14758св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом),  ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гаврильчик Михайло Адамович, на постанову Рівненського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
31 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька та додаткових витрат на лікування.
В обґрунтування позову посилався на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2006 року. 
Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач стверджував, що на утримання синів до їх повноліття добровільно сплачував аліменти на користь їх матері, а також ніс додаткові витрати. 
Після досягнення вказаними дітьми повноліття він на підставі рішень судів сплачував аліменти на утримання синів на період їх навчання. 
Позивач вказує, що на цей час потребує матеріальної допомоги від відповідачів. 
Так, з 29 січня 2019 року він визнаний особою з інвалідністю 1 групи довічно, причина захворювання - загальне захворювання з ураженням внутрішніх органів.
З 19 жовтня 2018 року він перебуває на амбулаторному програмному гемодіалізі (3 рази на тиждень) у відділенні інтенсивної терапії екстракорпоральних методів детоксикації КР РОКЛ з діагнозом: хронічна хвороба нирок 5 ст., тубулоінтерстиціальний нефрит, хронічна ниркова недостатність 4 ст., пролонгована гемодіалізом (пожиттєво), артеріальна гіпертензія, СН 11 ФК 111 із збереженою систолічною ф-цією ЛШ вт. анемія.
Він потребує постійного медичного спостереження, двічі на рік - стаціонарного лікування, санаторно-курортного лікування та гемодіаліз, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 261.
Вартість лікарських засобів, рекомендованих для проведення курсу лікування, становить 26 114,60 грн.
З серпня 2019 року він не працює, іншого доходу, крім пенсії, яка становить 3784,77 грн, не має. 
Інші діти, крім відповідачів, у нього відсутні.
Вважає, що з відповідачів на його утримання, як на непрацездатного батька, повинні бути стягнуті аліменти з кожного та додаткові витрати, пов`язані з необхідністю лікування.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд:
стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатного батька в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на непрацездатну особу, починаючи з дня подання позову до суду, та 13 057,30 грн додаткових витрат, пов`язаних з необхідністю лікування згідно консультативного висновку спеціаліста від 10 січня 2023 року;
стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання непрацездатного батька в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на непрацездатну особу, починаючи з дня подання позову до суду, та 13 057,30 грн додаткових витрат, пов`язаних з необхідністю лікування згідно консультативного висновку спеціаліста від 10 січня 2023 року.
У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про звільнення від обов`язку утримувати батька.
В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що ОСОБА_1 не надав до суду доказів, що він потребує матеріальної допомоги. 
Зазначав, що після розірвання шлюбу його батько ніколи не цікавився долею синів, ухилявся від утримання дітей, добровільно сплачувати аліменти відмовлявся, намагався залишити їх без житла. 
Крім цього, надавши довідку управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про розмір пенсії за 2022 рік, ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження розміру пенсії, яку він отримує з січня 2023 року, щомісячного розміру понесених ним витрат на лікування, а також того, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі. 
Також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 на даний час перебуває у шлюбі. 
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив суд звільнити його від обов`язку утримувати та брати участь у додаткових витратах на батька.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 липня 2023 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 . 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської областівід 08 квітня 2025 року у задоволенні первісного позову  ОСОБА_1 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Звільнено ОСОБА_2 від обов`язку утримувати та брати участь у додаткових витратах ОСОБА_1 . 

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено потребу у матеріальній допомозі, що виключає можливість застосування частини першої статті 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та обов`язок відповідачів утримувати свого непрацездатного батька і нести додаткові витрати

Задовольняючи вимоги зустрічного позову, суд виходив з того, що     ОСОБА_1 ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання та утримання синів, зокрема   ОСОБА_5 , що є підставою для звільнення останнього від обов`язку утримувати батька.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням,       ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Рівненського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2025 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,     ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі по 1/8 частини з усіх видів їх заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 31 березня 2023 року і довічно.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на лікування відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від обов`язку утримувати батька відмовлено.

Задовольняючи частково вимоги первісного позову, апеляційний суд виходив з того, що     ОСОБА_1 є непрацездатним, особою з інвалідністю 1 групи, інших дітей та доходів окрім пенсії по інвалідності не має, потребує систематичного лікування, а тому має потребу і необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідачі, які є його синами, не надають, хоча зобов`язані утримувати свого батька. 

При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що наявність між батьками судового спору щодо аліментів на утримання дітей, у розумінні статті 204 СК України, не свідчить про ухилення   ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, а станом на час подання первісного позову у нього була відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання синів.
Визначаючи розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 , апеляційний суд враховував його матеріальне та сімейне становище, вид і розмір доходу, його непрацездатність та потребу у матеріальній допомозі щодо забезпечення достатнього життєвого рівня та необхідних умов для існування, отримання необхідної медичної допомоги та інших витрат, які не покриваються отримуваною ним пенсією.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважав, що вимоги первісного позову про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із необхідністю лікування, задоволенню не підлягають як необгрунтовані. 
Водночас, оскільки у справі не встановлено обставин, передбачених статтею 204 СК України, для звільнення  ОСОБА_2 від обов`язку утримувати непрацездатного батька, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
17 листопада 2025 року    ОСОБА_7 в особі представника - адвоката Гаврильчика М. А. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати вказану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено судом апеляційної інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

09 лютого 2026 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_8 звернувся до Верховного Суду з відзивом на касаційну скаргу, у якому заперечував проти її задоволення. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2026 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

10 лютого 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи
Встановлено, що батьком   ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є     ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 1 «Б» групи з загального захворювання з ураженням внутрішніх органів, з 29 січня 2019 року - безтерміново, у зв`язку з чим потребує постійного соціально-побутового догляду, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 50095 Серії 12 ААА від 29 січня 2019 року. 

Згідно з довідкою № 516 від 15 серпня 2019 року ОСОБА_1 з 19 жовтня 2018 року перебуває на амбулаторному програмному гемодіалізі (3 рази на тиждень) у відділенні інтенсивної терапії екстракорпоральних методів детоксикації КР РОКЛ з діагнозом: хронічна хвороба нирок 5 ст., тубулоінтерстиціальний нефрит, хронічна ниркова недостатність 4 ст., пролонгована гемодіалізом (пожиттєво), артеріальна гіпертензія СН 11 ФК 111 із збереженою систолічною ф-цією ЛШ Вт. анемія.

Як вбачається з індивідуальної програми реабілітації № 261, ОСОБА_1 потребує постійного медичного спостереження, двічі на рік стаціонарного лікування, санаторно-курортного лікування, гемодіаліз.

Як вбачається з довідки від 18 січня 2023 року № 01105-2728 вартість лікарських засобів, рекомендованих ОСОБА_1 для проведення курсу лікування, становить 26 114,60 грн.

З 30 серпня 2019 року ОСОБА_1 не працює, отримує пенсію по інвалідності, яка станом на грудень 2022 році становила 3 784,77 грн, що підтверджується довідкою № 5214882243221468 від 15 лютого 2023 року.  

Постановами державних виконавців Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16 березня 2023 року, від 22 лютого 2023 року закінченовиконавчі провадження № 59154944, № 59807473, № 59811523 з примусового виконання судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у зв`язку з їх фактичним виконанням у повному обсязі. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Постанова апеляційного судуоскаржена до суду касаційної інстанції лише відповідачем ОСОБА_2 , а тому в частині вирішення вимог первісного позову про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, пред`явлених до іншого відповідача - ОСОБА_3 , який своїм правом на касаційне оскарження не скористався, вказане судове рішення в касаційному порядку не переглядається, оскільки касаційний перегляд обмежений суб`єктивними вимогами особи, яка ініціювала провадження.
Водночас, оскільки касаційна скарга   ОСОБА_2 не містить доводів в частині вирішення первісних позовних вимог про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із необхідністю лікування, тому, в силу положень статті 400 ЦПК України, в цій частині постанова апеляційного суду в касаційному порядку також не переглядається.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення вимог первісного позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання непрацездатного батька та в частині вирішення вимог за зустрічним позовом відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення аліментів.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. 

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. 

Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. 

Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. 

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. 

При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18. 

Відповідно до частини першої статті 76, статті 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, яка переглядається, встановлено, що  ОСОБА_1 , який є батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є непрацездатним, особою з інвалідністю першої групи Б з 29 січня 2019 року безстроково, потребує постійного соціально-побутового догляду та систематичного лікування.
ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, розмір якої хоча і є більшим від прожиткового мінімуму, однак, враховуючи його хронічні захворювання, не забезпечує його потреб, пов`язаних зі станом її здоров`я.
Інших дітей, окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач за первісним позовом не має. Батьківських прав відносно них він не позбавлявся.
Обставин, які б слугували підставами для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку утримувати батька не встановлено.
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується Верховний Суд, про наявність правових підстав, передбачених частиною першою статті 202 СК України, для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання непрацездатного батька.
Визначаючи розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 ,апеляційний суд, урахувавши його матеріальне та сімейне становище, вид і розмір його доходу, непрацездатність та його потребу у матеріальній допомозі щодо забезпечення достатнього життєвого рівня та необхідних умов для існування, отримання необхідної медичної допомогита інших втрат, які не покриваються отримуваною ним пенсії, дійшов правильного висновку про визначення аліментів у розмірі1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) сина ОСОБА_2 .
Крім цього, ураховуючи, що обставин, передбачених статтею 204 СК України, для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку утримувати непрацездатного батька під час розгляду цієї справи не встановлено, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги про те, що відповідача   ОСОБА_9 не було судом належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, колегія суддів Верховного Суду вважає необгрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Оскільки про розгляд справи відповідач повідомлявся шляхом направлення апеляційним судом відповідної повістки на адресу, зазначену у зустрічній позовній заяві та в апеляційній скарзі, проте до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, а відтак наведені вище доводи касаційної скарги не можуть бути прийняті до уваги.
Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18.
Доводи заявника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.
Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального 
і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду в частині вирішення вимог за первісним позовом про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, пред`явлених до   ОСОБА_9 , та в частині вирішення зустрічного позову - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гаврильчик Михайло Адамович, залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року в частині вирішення вимог за первісним позовом про стягнення з  ОСОБА_2 на користь     ОСОБА_12 аліментів на утримання непрацездатного батька та в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до     ОСОБА_12 про звільнення від обов`язку утримувати батька залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов