Справа № 571/2397/25 
Провадження №1-кп/571/80/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року    селище Рокитне
Рокитнівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючої судді      ОСОБА_1 , 
з участю: секретаря судового засідання    ОСОБА_2 , 
прокурора       ОСОБА_3 ,
обвинуваченого      ОСОБА_4 , 
захисника обвинуваченого     ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 26 червня 2025 року за №12025181190000153 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Масевичі Рокитнівського району Рівненської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта базова вища, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 знаючи, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан та, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії правового режиму воєнного стану, чоловікам - громадянам України віком від 18 до 60 років, а також жінкам - військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за попередньою змовою із не встановленою в ході досудового розслідування групою осіб, в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, переслідуючи корисливий мотив і мету, направлені на отримання грошової винагороди, організували та сприяли у незаконному перетині через державний кордон України громадянина України призовного віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за грошову винагороду.
ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із не встановленою в холі досудового розслідування групою осіб, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, усвідомлюючи існування обмежень щодо виїзду за кордон громадян України чоловічої статі призовного віку на період дії воєнного стану, вирішили спільно вчинити дії, спрямовані на сприяння незаконному переправленні особи через державний кордон України шляхом порад, вказівок, наданням засобів та усуненням перешкод, а саме: розробкою маршруту та довезенням особи до державного кордону на ділянці поза межами пункту пропуску через державний кордон та пункт контролю, в об`їзд встановлених постів Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Державної прикордонної служби України та Національної поліції України та вказівкою місця ділянки кордону, придатною для перетину.
В подальшому, за вказівкою невстановлених в ході досудового розслідування осіб, 25.06.2025 в обідню пору доби, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 прибув до селища Рокитне Сарненського району Рівненської області та заселився в готелі «Затишок», що по вул. Жовтнева, 256, в с. Рокитне Сарненського району Рівненської області.
26.06.2025 приблизно о 04 год. 35 хв., за попередньою вказівкою невстановлених в ході досудового розслідування осіб, ОСОБА_6 вийшов з готелю, де на вул. Жовтневій в с. Рокитне Сарненського району Рівненської області біля залізничного переїзду сів до салону сідлового тягача вантажного-с «DAF XF380», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 із загальним напівпричепом н/пр-бортовим-е «PACTON» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 , де останній отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 400,00 (чотириста) Євро за сприяння, вказівок, надання засобів та усунення перешкод щодо незаконного переправлення його через державний кордон України з республікою білорусь.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , керуючи вище вказаним транспортним засобом з причепом, розпочав рух в напрямку до с. Старе Село, Сарненського району Рівненської області, де 26.06.2025 приблизно о 06 год. 55 хв., при наданні ним послуг з перевезення ОСОБА_6 , який мав намір незаконно перетнути кордон України з республікою білорусь за грошову винагороду за сприянням ОСОБА_4 та невстановлених в ході досудового розслідування осіб, був зупинений на території стаціонарного блокпосту № 48, що розташований між с. Блажове та с. Хміль Сарненського району Рівненської області, та виявлений працівниками правоохоронних органів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся, зазначив, що всі обставини викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності, не оспорював часу, місця, способу вчинення злочину, його ролі у вказаному, корисливої мети його дій. Суду повідомив, що десь у червні ОСОБА_7 попросив перевезти людину до кордону, за 400 Євро. 26.06.2025 року він забрав людину від кафе «Затишок», мав його доставити до кордону з білорусією. На блокпості між населеними пунктами с. Блажове та с. Хміль Сарненського району Рівненської області його зупинили працівники поліції і виявили пасажира у спальному місці вантажівки. Даний випадок перевезення пасажира був один єдиний і він ніколи цим раніше не займався. Вчинив цей вчинок не подумавши та повноцінно не усвідомлюючи, що за це передбачена така відповідальність.
Обвинувачений суду повідомив, що він у вчиненні вказаного кримінального правопорушення розкаюється, висновки для себе зробив, шкодує про вчинене та запевнив суд про недопустимість такого в майбутньому. Також просив суд урахувати те, що на потреби ЗСУ внесено благодійну допомогу у сумі 50000 гривень.
Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Суд, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин справи, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Розглянувши вказане провадження в межах висунутого обвинувачення, дослідивши докази у справі в заявленому сторонами обсязі, керуючись законом, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого доведена стороною обвинувачення, оскільки підтверджена сукупністю доказів у справі, які суд приймає до уваги як належні, допустимі та достатні для висновків суду.
Сукупність наведених вище доказів свідчить, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена стороною обвинувачення належними та допустимими доказами у справі. Так, суд приймає до уваги як достатні докази винуватості показання обвинуваченого, оскільки вони підтверджують всі обставини злочину, узгоджуються між собою та письмовими доказами у справі.
Так, обвинувачений добровільно повідомив суду всі обставини вчинення злочину та зазначив, що дійсно на прохання ОСОБА_8 мав намір сприяти незаконно переправити одну особу через державний кордон України, способом перевезення до державного кордону та його супроводження з селища Рокитне Сарненського району Рівненської області до с. Старе Село Сарненського району Рівненської області, яка є прикордонною та має кордон з республікою білорусь. При цьому суд вважає доведеним корисливий мотив дій обвинуваченого, оскільки метою вчинення вказаних дій були мета незаконного збагачення, оскільки обвинуваченим в судовому засіданні підтвердив те, що за незаконне переправлення осіб, він мав отримати грошові кошти.
Оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.3 ст.332 КК України, як сприяння порадами, вказівками, надання засобів та усунення перешкод в незаконне переправлення особи через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.
Відповідно до відомостей КНП «Рокитнівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Рокитнівської селищної ради» №771 від 27.06.2025 убачається, що ОСОБА_4 на «Д» обліку у лікаря – нарколога та лікаря – психіатра не значиться. 
З вимоги про судимість ГУНП в Рівненській області від 26.06.2025 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
З довідки наданої Рокитнівської селищною радою №742 від 27.06.2025 убачається, що до складу сім`ї ОСОБА_4 входять: батько – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сестра – ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
З характеристики наданої старостою Рокитнівської селищної ради вбачається, що за час проживання в селі Масевичі Сарненського району Рівненської області ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони, в побуті ввічливий, спокійний, врівноважений. Скарг на нього від жителів села та родичів не надходило.
Згідно копії довідки до акту огляду МСЕК № 488443 Серії 12 ААВ від 14.12.2022 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є інвалідом ІІІ групи.
Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 39 від 25.02.2026 вбачається, що на користь Збройних Сил України обвинуваченим внесено 50000 гривень.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільний переказ коштів на підтримку Збройних Сил України.
Суд приймає до уваги, що обвинувачений вину визнав, розкаявся та оцінює зазначене як обставину, що пом`якшує покарання у виді щирого каяття.
Про щире каяття обвинуваченого беззаперечно свідчить його показання в судовому засіданні, відповідно до яких він не лише повідомив про всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, а й висловив щирий жаль щодо його вчинення, неодноразово повідомляв про усвідомлення неприпустимості та протиправності його дій, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести покарання. Про щирість каяття, на думку суду, свідчить також і факт надання обвинуваченим в суді правдивих показань.
Про активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень свідчить визнання обвинуваченим своєї винуватості протягом усього часу кримінального переслідування та дії обвинуваченого під час досудового розслідування, оскільки останній добровільно повідомив всі обставини вчинення кримінального правопорушення, добровільно видав грошові кошти та мобільний телефон, брав активну участь проведенні всіх слідчих дій.
Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК України суд позбавлений можливості додатково установлювати та ураховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.
Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.08.2019 у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності, суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування.
Санкцією частини 3 статті 332 КК України визначено, що за дії, які передбачені в диспозиції вказаної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Згідно ч.2 цієї ж статті на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Отже, при визначенні покарання ОСОБА_4 суд ураховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься категорії тяжких злочинів, суспільну небезпеку протиправних дій, вчинених під час воєнного стану у державі, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вперше вчинив кримінальне правопорушення та свою винуватість у вчиненні злочинів визнав, розкаявся, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Крім того, суд враховує позицію сторони обвинувачення, а саме те, що прокурор у судовому засіданні повідомив суду про те, що обвинувачений ОСОБА_4 ще під час проведення досудового розслідування свою винуватість визнав в чому щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, співпрацював з органом досудового розслідування та надавав правдиві та викривальні показання.
Також, суд ураховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності, сприяв слідству, надавав, як суду так і органам досудового розслідування викривальні показання щодо іншого фігуранта справи.
З урахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який характеризується виключно з позитивної сторони, усвідомлення обвинуваченим скоєного та наслідків вчиненого злочину, піддавання своїх неправомірних дій негативній та критичній оцінці, наявності пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин у виді щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, добровільного переказу коштів на підтримку ЗСУ, а також того, що наслідків у виді незаконного перетину через кордон не сталося, в своїй сукупності та співвідношенні, на думку суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та свідчать, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі з застосуванням вимог ч.1 ст. 69 КК України нижче нижчої межі встановленої санкцією ч. 3 ст. 332 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
Разом з тим, ураховуючи особу винного, одноепізодність діяння, його другорядну роль у вчиненні злочину групою осіб, співпраця з правоохоронними органами з метою притягнення до кримінальної відповідальності іншої особи, своєю активною поведінкою сприяв розкриттю кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, молодий вік, його сімейний та матеріальний стан, виключно позитивні характеристики за місцем його проживання, не перебування його на обліках у лікаря-нарколога та психіатра, усвідомлення на момент судового розгляду скоєного та його наслідки, виказав готовність нести відповідальність, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, є підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком із покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.
Вказане покарання досягне мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.
Санкцією ч.3 ст.332 КК України передбачено основне покарання у виді позбавлення права волі строком від семи до дев`яти років. Додатковим покарання покаранням є позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю до трьох років з конфіскацією майна.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №404/2081/22 викладено правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ст. 55 КК України (застосування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю). При розгляді вказаної справи судом зазначено, що зміст ст. 55 КК не містить законодавчих заборон чи обмежень щодо призначення такого додаткового покарання в залежності від того, чи обіймав обвинувачений певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.
Отже, ОСОБА_4 необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, передбачене санкцією частини відповідної статті кримінального закону.
Стаття 77 КК України, передбачає вичерпний перелік додаткових покарань, які можуть застосовуватись у разі звільнення засудженого від основного покарання з випробуванням, серед яких конфіскація майна відсутня, у зв`язку із чим конфіскація майна, як обов`язкове додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 332 КК України не застосовується.
Рішення суду про звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України свідчить про відсутність правових підстав для призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 332 КК України у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Відповідно ст. 100 КПК України слід вирішити долю речових доказів.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.  
Керуючись ст.ст.349, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.
Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 покарання за ч.3 ст. 332 КК України з застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю та обіймати пов`язані з здійсненням охорони державного кордону України та посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування строком на 1 (один) рік без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Початок іспитового строку обраховувати з дня ухвалення вироку, тобто 25 лютого 2026 року.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3  – не обирати.
Арешт, накладений в ході досудового розслідування даного кримінального правопорушення, накладений ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 червня 2025 року - скасувати.
Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: сідловий - тягач марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_3 білого кольору власником якого являється ОСОБА_12 , житель АДРЕСА_2 – повернути власнику.
Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: напівпричіп «Pacton» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_12 , житель АДРЕСА_2 – повернути власнику.
Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: закордоннии? паспорт НОМЕР_4 громадянина України, мобільнии? телефон марки «Iphone» моделі 7 ІМЕІ НОМЕР_5 з мобільним номером телефону НОМЕР_6 , грошові кошти в сумі 2750 (дві тисячі сімсот п`ятдесят) євро, які перебували у володінні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 – повернути останньому.
Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Iphone» 13 ІМЕІ НОМЕР_7 , в якому наявна сімкарта «Водафон» а.н.т. НОМЕР_8 – повернути ОСОБА_4 .
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: грошові кошти в сумі 400 (чотириста) євро, які перебували у володінні  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 –  конфіскувати в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рокитнівський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча суддя        ОСОБА_1