Унікальний номер справи 755/4649/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/1815/2026
Головуючий у суді першої інстанції Н. О. Яровенко 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

03 квітня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
сторони
позивач ОСОБА_1 
позивач ОСОБА_2 

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова 
компанія «Гардіан» 

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року, ухваленого у складі судді Яровенко Н.О. в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва,
у с т а н о в и в :
Позивачі звернулись до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до ТзДВ «СК «Гардіан» про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, посилаючись на те, що 03.08.2021 року, близько 17:40 год. по вулиці Броварській, села Проліски, Бориспільського району, Київської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ChevroletCruze», р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_5 від отриманих травм помер в приміщені Бориспільської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування. За фактом ДТП Бориспільським районним управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021111100000845 від 03.08.2021 року. Постановою старшого слідчого Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Богданом Є.Г., кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021111100000845, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля «ChevroletCruze», р.н. НОМЕР_1 , - ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. В результаті вищевказаної ДТП та наслідків від неї, дітям загинувшого ОСОБА_5 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було завдано шкоду, у зв`язку з чим у них виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Chevrolet Cruze», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201338175 (чинного на дату ДТП), що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Керуючись положеннями Закону №1961-IV, 28.10.2021 року представник позивача за довіреністю Мелех Д.О. повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявами на виплату страхових відшкодувань. Серед заявлених позивачами до відшкодування вимог, містились: 24 000,00 грн. - в рахунок відшкодування 1/3 частки моральної шкоди, завданої позивачеві ОСОБА_2 (відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6000,00 * 12/3 = 24000,00 грн.); 24000,00 грн. - в рахунок відшкодування 1/3 частки моральної шкоди завданої позивачеві ОСОБА_1 (відповідно до п. 27.3.ст. 27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6000,00 * 12/3 = 24000,00 грн). 13.04.2022 року у зв`язку із порушенням ТзДВ «СК «Гардіан» законодавства про страхову діяльність було подано скарги у Моторно (транспортне) страхове бюро України та Національний банк України. 26.04.2022 року відповідач частково визнав вимоги позивачів, а саме частково здійснив виплату страхового відшкодування пов`язаного із моральною шкодою на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в розмірі по 12 000,00 грн. Оскільки станом на дату написання цієї позовної заяви, позивачі та відповідач не змогли досудово врегулювати питання щодо повної виплати страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою, то позивачі вирішили звернутись до суду за захистом свого порушеного права на отримання страхового відшкодування.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2025 в позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТзДВ «СК «Гардіан» про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_3 звернулись з апеляційною скаргою.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відповідно до статті 27.3 Закону України № 1961 -ІV, страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 
Звертає увагу апеляційного суду на те, що частина 2 статті 1193 ЦК України підлягає застосуванню за наступних умов:
- наявність грубої необережності потерпілого;
- необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди;
- розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Зауважує, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», від 01.07.2004 № 1961-IV, встановлено, що загальний розмір моральної шкоди стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.
Зазначене положення Цивільного кодексу України є загальною нормою права, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом, і вимоги саме цього нормативного акту повинні бути застосовані до правовідносин, що склалися між сторонами у справі.
Відповідачем ТзДВ «СК «Гардіан», через представника Чернявського А.В. подано до суду відзив на апеляційну скаргу позивачів.
Зазначає, що судом першої та апеляційної інстанції вже була надана правова оцінка діям осіб, причетних до ДТП та сформовано єдиний висновок, відповідно до якого у діях загиблого пішохода ОСОБА_5 наявна груба необережність, що є підставою для зменшення страхового відшкодування моральної шкоди, а отже відповідач здійснив виплату цього відшкодування у належному розмірі. Той факт, що суб`єктами звернення у даному випадку виступають діти загиблого, не впливає на правову кваліфікацію дій пішохода.
Просить апеляційну скаргу подану  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , залишити без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року залишити без змін. 
У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 03.08.2021, близько 17:40 год. по вулиці Броварській, села Проліски, Бориспільського району, Київської області, що на 3-му кілометрі автодороги сполученням с.Проліки та автодороги ПСО міста Києва, водій ТЗ «Chevrolet Cruze», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу. 03.08.2021 року ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер в приміщення Бориспільської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування.
З довідки про причину смерті від 04.08.2021 року вбачається, що причина смерті - травма при зіткненні автомобіля з пішоходом.
03.08.2021 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021111100000845.
Постановою старшого слідчого СВ Бориспільського РУП ТУ національної поліції в Київській області Богдан Є.Г. від 29.09.2021 року було закрито кримінальне провадження №12021111100000845 у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля «ChevroletCruze», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рідними синами загиблого ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.
Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача ТзДВ «СК «Гардіан» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201338175, який діяв на момент настання ДТП станом на 03.08.2021 року, де страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 000 грн. та шкоду заподіяну майну 130 000 грн.
28.10.2021 року ОСОБА_6 , як представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
В той же день, 28.10.2021 року ОСОБА_6 , який діяв на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до ТзДВ «СК «Гардіан» з заявами про виплату страхового відшкодування, пов`язане із моральною шкодою у розмірі 24 000 грн. (1/3 частки страхового відшкодування у зв`язку із спричиненою моральною шкодою).
З тексту позовної заяви вбачається, що відповідач частково визнав вимоги позивачів та добровільно здійснив виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 12 000 грн. на кожного позивача.
Звертаючись до суду із позовом, позивачі просять стягнути з відповідача недоплачену моральну шкоду у розмірі 12 000 грн. на кожного позивача.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судом вірно встановлено, що смерть ОСОБА_5 настала внаслідок наїзду на нього автомобіля марки «Chevrolet Cruze», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував   ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ТзДВ «СК «Гардіан», а тому відповідальність за спричинену моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи має нести ТзДВ «СК «Гардіан» в межах ліміту відповідальності.
Одночасно із цим судом не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_5 або непереборної сили. 
З матеріалів справи достовірно вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася, в тому числі і внаслідок грубої необережності самого загиблого ОСОБА_5 , який перебігав проїзну частину у непризначеному для цього місці, а водій автомобіля «Chevrolet Cruze», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода, а тому суд прийшов до висновку, що відповідач правомірно, відповідно до вимог ч.2 ст.1193 ЦК України та п.36.3ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зменшив розмір страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду, яка підлягає виплаті дітям загиблого.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема майнової (матеріально) шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема майнової (матеріально) шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можеть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування; 2) володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди,завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до п.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» до видів обов`язкового страхування віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспорної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників ( ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого ( стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України № 1961-IV у разі настання страхового випадку страхових у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодував у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого ( п.23.1ст.23 Закону України № 1961-IV).
Згідно з пунктами 27.1 - 27.3, 27.5 ст.27 Закону України № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбаченихст.41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик ( у випадку, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування(регламентної виплати) цим особам стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик ( у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цьогоЗакону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно з п.п. 37.1.1 - 37.4.1 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна,життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного зменшення відповідачем розміру моральної шкоди, право на яку відповідно до положень ст.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають позивачі, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5ст.1187 ЦК України).
Під завданням шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особа, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом ( ч.3 ст.1193 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Апеляційний суд зауважує, що встановвивши, що дорожньо-транспортна пригода сталася, в тому числі і внаслідок грубої необережності самого загиблого ОСОБА_5 , який перебігав проїзну частину у непризначеному для цього місці, а водій автомобіля «CHEVROLET CRUZE», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач правомірно, відповідно до вимог ч.2 ст, 1193 ЦК країни та п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової дповідальності власників наземних транспортних засобів» визначив розмір страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду, яка підлягає виплаті дітям загиблого.
На думку колегії суддів заперечення апелянтів зводяться до одного твердження, яке полягає в тому, що розмір моральної шкоди є фіксованим згідно Закону №1961-IV, а тому страховик не мав правових підстав для його зменшення. Вказане твердження є помилковим, оскільки ст. 2 Закону №1961-IV встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються в тому числі Цивільним кодексом України. Відтак, у страховика були підстави для врахування грубої необережності пішохода при визначенні розміру страхового відшкодування (ч.2 ст. 1193 ЦК України).
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції надана невірна оцінка, зібраним по справі доказам, є безпідставними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України)
Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідність застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до положень ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення. 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна