Справа № 752/20531/25
Провадження № 2/692/43/26
11.02.26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді – Чепурного О.П., при секретарі – Бубир В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Драбів цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, - 

ВСТАНОВИВ:

 
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом про стягнення кредитної заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 12.01.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №76193887 шляхом обміну електронними повідомленнями. Відповідно до умов договору позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 9000,00 грн., строк позики – 25 днів. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальникові грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_1 , яку він вказав при оформленні позики. Відповідач не виконувала взяті на себе зобов`язання, чим допустила істотні порушення умов договору, не повернувши кошти, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 
22.05.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Свеа фінанс» було укладено договір факторингу №01.02.-14/24, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору права вимоги, а фактор набув права вимоги від клієнта. Відповідно до додатку 1 до договору факторингу, до позивача перейшло право вимоги до  ОСОБА_1 за кредитним договором №76193887 від 12.01.2024 року.
Станом на дату складання позовної заяви, заборгованість відповідачки за кредитним договором №76193887 від 12.01.2024 року становить 29789,17 грн., з яких:
-8556,72 грн. заборгованість по тілу;
-21232,45 грн. заборгованість по відсоткам;
-0,00 грн. пеня.
Ухвалою суду відповідачці був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідачка відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направила. Представник відповідачки надав суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги визнав частково на суму 10525,47 грн. у зв`язку з тим, що позивач нарахував проценти поза межами строку на який надано кредит, а умови договору з великим розміром відсотків є несправедливими. Надав доказ народження у відповідачки сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Сторони в судове засідання не з`явилися. 
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу.
Відповідно до копії договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №76193887 від 12.01.2024 року, який укладено між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , сторони уклали договір за яким позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики. П.22. договору передбачений порядок укладення договору у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням ІКС із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника. П.23, 24 передбачено порядок створення та накладення електронних підписів сторонами та те, що позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою системи BankID НБУ.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.628ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, якщо договір про надання фінансового кредиту підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами то підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У такий спосіб сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Відповідно до Розділу 30 кредитного договору «Юридичні адреси та реквізити сторін» вбачається, що даний договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим підписом одноразовим ідентифікатором. До даного договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка також підписана відповідачем електронним підписом з електронним ідентифікатором.
Враховуючи викладене, суд вважає укладеним кредитний договір, який підписаний позичальником за допомогою одноразового підпису одноразовим ідентифікатора.
Відповідно до п.2.1. договору, сума позики становить 9000,00 грн., строк позики 25 днів. Відповідно до інформації наявній в паспорті споживчого кредиту, кошти надаються позичальнику безготівковим шляхом переказу на банківську картку споживача.
Перерахування коштів відповідачу за договором позики підтверджується листом АТ «Таскомбанк» від 24.03.2025, в якому вказано, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №74 від 03.08.2020 року банком було здійснено переказ грошових коштів на рахунок одержувача до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме 12.01.2024 року на картку отримувача НОМЕР_1 , було зараховано суму 9000,00 грн., відправник ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Номер картки збігається з номером картки вказаному в п.30. кредитного договору.
Щодо переходу права вимоги за кредитним договором суд зазначає наступне.
22.05.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Свеа фінанс» укладено договір факторингу №01.02-14/24, відповідно до п.2.1.клієнт відступає фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору. До договору факторингу додано Акт приймання-передачі документації, платіжну інструкцію №9632 від 23.05.2024 та реєстр боржників.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 22.05.2024 року №01.02-93/24, позивач набув права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики №76193887 від 12.01.2024 року.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором укладеним 12.01.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , до позивача підтверджується доданим до позову договором факторингу та реєстром боржників.
Щодо розміру заборгованості суд зазначає наступне.
Відповідно до розрахунку заборгованості розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором №76193887 від 12.01.2024 року становить 29789,17 грн., з яких:
-8556,72 грн. заборгованість по тілу;
-21232,45 грн. заборгованість по відсоткам.
Розмір заборгованості за тілом кредиту підтверджується матеріалами справи, а тому суд вважає дані обставини доведеними.
Згідно умов кредитного договору позику надано на 25 днів, а тому останній день строку кредитування є 05.02.2024 р., тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 05.02.2024. 
В п. 4 договору позики міститься умова, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами.
Пунктом 6 договору передбачено дії, які має вчинити позичальник для пролонгації договору, проте, доказів, що між сторонами укладена додаткова угода для продовження строку кредитування та/або строку виплати позики суду не надано. Отже, нарахування відсотків повинно відбуватися в межах строку кредитування, тобто 25 днів, а нарахування відсотків, які здійснені поза даним строком є неправомірними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Таким чином, за умовами кредитного договору сторони погодили строк його дії до 05.02.2024. Аналіз, наданого позивачем розрахунку про щоденні нарахування за кредитним договором, свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору, а саме до 05.05.2024. А тому суд вважає, що наданий позивачем розрахунок щодо заборгованості по вказаному договору, таким, що не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому не бере його до уваги як належний та допустимий доказ.
При визначенні розміру відсотків за користування кредитом, суд бере до уваги, що відповідно до наданого розрахунку сума по процентам за 25 днів нарахована 1968,75 грн. З урахуванням сплати частини позики у сумі 443,28 грн., остаточна заборгованість складає (9000+1968,75)-443,28=10525,47 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором.
Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Враховуючи, вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки судом встановлено, що відповідачка не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання по договору, а тому підлягає стягненню з неї на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором, а саме тіло кредиту та проценти. 
У відповідності з ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, пропорційно до задоволених вимог. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 530, 549, 550, 551, 624, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 141, 259, 265, 268, 273,280, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №76193887 від 12.01.2024 року у розмірі 10525 гривень 47 копійок 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» судові витрати в розмірі 855 гривень 83 копійки.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через суд апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий