24.04.2026 Справа № 756/6327/24

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Баличевої М.Б., при секретарі Гриб І.І., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Новіцької І.Л., відповідача – ОСОБА_2 , представника відповідача – адвоката Сергієнко П.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого в період шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

 
16.05.2024 року адвокат Новіцька І.Л. звернулась до Оболонського районного суду міста Києва із вказаним позовом в якому просила в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на частину житлового будинку загальною площею 57,2 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію замість частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на частини житлового будинку у розмірі 506 382,22 грн.; стягнути з відповідача судові витрати.
 
В обґрунтування позову вказав, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28.11.2023 року. Відповідно до Інформаційної довідки №365395159 від 12.02.2024 року у реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться відомості про те, що житловий будинок загальною площею 57,2 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності у розмірі по частці. Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину №2-1286 від 05.10.2007 року. Дійсно, частку вказаного будинку відповідач набув шляхом спадкування від своїх батьків, однак вказаний будинок сторони постійно перебудовували, збільшували його площу шляхом добудови другого поверху та збільшення його площі. Так, відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вартість житлового будинку загальною площею 57,2 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 05.11.2007 року становила 26 259,00 грн. Проте, відповідно до звіту про оцінку майна, що наданий суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЮНІ ПАК» вартість вказаного будинку станом на 22.02.2024 року, з урахуванням всіх поліпшень, що були здійснені становить 1 476 000,00 грн. Тобто, вартість майна збільшилась більше ніж у 56 разів. Таке збільшення вартості відбулось завдяки праці та коштам, що були спільно внесені як позивачем так і відповідачем в період їх шлюбу. За період шлюбу в будинку проведено капітальний ремонт та виконано ремонтні роботи на загальну суму 551 709,0 грн. Окрім цього, було придбано будівельні матеріали на загальну суму 461 056,11 грн. Позивач вже життя працювала і всі кошти були направлені на поліпшення житлових умов. Зокрема, відповідно до Довідки про доходи від 27.03.2024 року, середній заробіток ОСОБА_4 складає 7 233,33 грн. Тобто, заробіток позивача мала все життя і відповідно подружжя інвестувало кошти зі спільного бюджету на придбання будівельних матеріалів та оплати ремонтних робіт, своєю працею поліпшували житлові умови. На даний момент позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо порядку добровільного поділу майна, а тому позивач змушена звернутися до суду з метою захисту своїх інтересів. Оскільки позивачем були вкладені кошти у проведення ремонту житлового будинку і внаслідок цього майно суттєво збільшилось у вартості, що були нею вкладені за більше ніж за 10 років подружнього життя.
 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.05.2024 року цивільну справу направлено за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області.
 
Матеріали справи надійшли до суду 20.06.2024 року.
 
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.06.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
 
03.07.2024 року до суду від представника позивача – адвоката Новіцької І.Л. надійшла заява про усунення недоліків.
 
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
 
15.08.2024 року до суду від представника відповідача – адвоката Сергієнка П.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що викладені у позовній заяві доводи є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту й відповідно не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати відповідача – ОСОБА_5 , внаслідок чого відповідач став спадкоємцем частки її майна, а тому 05.10.2007 року в порядку спадкування за законом він набув права спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Іншу частину будинку успадкував відповідач - ОСОБА_3 . Згідно із Технічним паспортом на будинок та відповідно до будинкової книги між відповідачем та ОСОБА_3 було домовлено про спільне використання будинку загальною площею 57,2 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., в рівних частинах та спільно нести витрати по його поліпшенню, проведенню ремонтів тощо та був встановлений порядок ним користування. Позивачка стверджує, що вона все життя працювала і всі кошти були направлені на поліпшення житлових умов. Однак, це не відповідає дійсності. Більше десяти років позивачка проживала у належній відповідачу трьох кімнатній квартирі АДРЕСА_2 . Позивачка, яка проживала в квартирі відповідача ніколи не брала участь у витратах на поліпшення житлових умов, а лише власними силами могла допомогти власникам у проведенні поточного косметичного ремонту. А тому, твердження позивачки, що всі кошти були направлені на поліпшення житлових умов нічим не підтверджені та є голослівними. Позивачка віддавала своїй доньці, яка проживала в її квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Позивачка за весь час подружнього життя ніколи не мала достатнього доходу щоб брати участь у витратах на її поліпшення, проведення поточного ремонту, а лише інколи могла придбати побутові речі (які після розірвання шлюбу всі були вивезені з квартири та будинку). Навпаки, саме відповідач мав постійний та стабільний дохід весь час працюючи в Управлінні поліції охорони в м. Києві та по цей день. Крім того, відповідач з серпня 2015 року додатково отримує щомісячно пенсію за вислугу років. А тому, саме відповідач та його брат ОСОБА_3 , який є співвласником будинку, несли всі витрати на поліпшення житлових умов, несли всі витрати на капітальні та поточні ремонти житла, придбання будівельних матеріалів. Позивачка лише могла приготувати їжу та прибратися в квартирі. Це додатково пояснюється ще й тим, що позивачка, користуючись будинком ніколи не брала ніякої участі в оплаті житлово-комунальних послуг, так як вважала житло не своїм. Так само позивачка й відносилася до будинку, а тому лише користувалася ним, обробляла город, допомагала робила косметичні ремонти. Крім того, відповідач дозволив також користуватися будинком й її доньці з чоловіком, які обіцяли власними силами теж допомагати їх власникам у поліпшенні житлових умов для покращення свого власного відпочинку. А тому, лише відповідач та його брат ОСОБА_6 особисто несли всі витрати з підтримання будинку в належному житловому стані, покращували його стан з 2010 року, тобто ще до офіційного укладення шлюбу з позивачкою. До позовної заяви Позивачка приклала документи, які підтверджують витрати на придбання будівельних матеріалів. В той же час, Позивачка не надала жодного товарного чеку, в якому б було заначено, що саме вона є замовником будівельних матеріалів, чи вона за власний кошт несла витрати на виконання робіт. Навпаки всі додані до позовної заяви товарні чеки підтверджують, що саме співвласники будинку придбавали будівельні матеріали, власними силами їх доставляли до будинку та несли інші витрати на виконання робіт з ремонту. Таким чином, доданий до позовної заяви розрахунок вартості будівельних матеріалів на загальну суму 461 056,11 грн. не є доказом того, що саме в такому розмірі були витрачені позивачкою спільно із відповідачем кошти на придбання будівельних матеріалів. Позивачкою разом із позовною заявою подано Звіт про оцінку майна, наданого суб?єктом оціночної діяльності ТОВ «ЮНІ ПАК», згідно якого об?єктом оцінки є житловий будинок, загальною площею 57,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до зазначеного у Звіті висновку про оцінку вартості, зробленого оцінювачем ОСОБА_7 , ринкова вартість житлового будинку, площею 57,2 кв.м. станом на «22» лютого 2024 року складає 1 475 999,67 грн. Зазначеним висновком позивачка намагається довести, що вартість житлового будинку істотно збільшилася (як зазначає у 56 разів) завдяки праці та коштам, що спільно буди внесені подружжям, а тому вважає, що на підставі ст. 62 Сімейного кодексу України має право на визнання за нею право особистої приватної власності на частину житлового будинку та отримання грошової компенсації замість її частки у розмірі 506382,22 грн. Однак, наданий суду висновок жодним чином не підтверджує факту істотного збільшення вартості спірного майна, оскільки оцінювач визначав лише ринкову вартість об?єкта нерухомості, а згідно норм чинного законодавства факт істотного збільшення вартості майна можливе лише шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об?єкта до та після поліпшення. Позивачка помилково вважає, що якщо оцінювач визначив на день складання Звіту ринкову вартість об?єкта нерухомості, то саме на такий розмір ринкової вартості вплинуло фактично виконані будівельні роботи у житловому будинку, яка значно збільшилася. Більш того у даному Звіті не ставилися жодні питання щодо визначення вартості фактично виконаних будівельних робіт у житловому будинку які б істотно збільшили вартість майна, а тому не можливо порівняти вартість об?єкта до та після поліпшення. Таким чином, позовні вимоги є надуманими та безпідставними, які суперечать нормам чинного законодавства.
 
15.08.2024 року до суду від представника позивача – адвоката Новіцької І.Л. надійшла відповідь на відзив в якій вказано, що відповідач не заперечує щодо проведення капітального ремонту спірного будинку, а також погоджується із тим обсягом робіт, які були виконанні під час шлюбу із позивачкою. Окрім того, відповідач підтвердив, що і сама позивач своєю працею безпосередньо допомагала здійснювати ремонтні роботи. Відповідач помилково вважає, що позивачка не здійснила вклад в даний обсяг робіт та закупівлю будівельних матеріалів та просто обезцінює вклад Позивача та не хоче прийняти той факт, що за загальним правилом половина майна, набутого за період шлюбу належить кожному із подружжя. Позивач протягом усього строку перебування у шлюбі працювала та всі кошти витрачала виключно в інтересах сім`ї, дбала про родину, займалась побутом, доглядала за батьками Відповідача. А тому повноцінно дбала про добробут сім`ї, діяла виключно в інтересах сім`ї. Відповідно до звіту про оцінку майна, що наданий суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЮНІ ПАК», вартість будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 22.02.2024 року з урахуванням усіх поліпшень, що були здійсненні становить 1 476 000,00 грн. Таким чином, вартість майна збільшилась більше ніж у 56 разів. Таке збільшення вартості даного об`єкту нерухомого майно було можливим завдяки праці та коштам, що були спільно внесенні Позивачем та Відповідачем за період їхнього шлюбу.
 
02.10.2024 року до суду від представника відповідача – адвоката Сергієнка П.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких вказано, що будинок щодо якого виник спір є спадковим майном, облаштування якого почалось ще з червня 2012 року, тобто до моменту укладення шлюбу з позивачем. Відповідач не може погодитися з тим обсягом робіт, які були виконані та про які зазначено в позовній заяві позивачем, а лише підтверджує те, що відповідач та співвласник будинку ОСОБА_3 проводили спільно ремонт в ньому. Більш того, Відповідач повідомляв у відзиві на позов про те, що всі ремонтні роботи, які виконувалися в Будинку проводилися спільно з братом ОСОБА_3 з метою поліпшення свого спадкового майна, а не спільного майна подружжя. Крім того, Позивачем зроблений не вірний розрахунок вартості виконаних робіт, без врахування затрат, як матеріального характеру так і фізичної праці іншого співвласника ОСОБА_3 , а також того, що більшість ремонтних робіт проводилася власними силами, без залучення робітників, будівельників та виконувалися не тільки з куплених будівельних матеріалів, а й з використанням власних матеріалів.
 
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
 
Позивач та його представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
 
Відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.
 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що знала сім`ю позивача та відповідача орієнтовно 12-13 років, познайомились в с. Литвинівка. Вказала, що бачила факт поліпшення спірного будинку, а саме капітальний ремонт, який розпочався з 2014-2015 року. Дочка та зять позивача постійно брали участь у будівництві будинку, однак найманих працівників вона ніколи не бачила, тільки родина будувала будинок. Вказала, що з братом відповідача ОСОБА_9 вона не знайома.
 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що він вже 13 років проживає в с. Литвинівка та був свідком того, як спірний будинок, стан якого спочатку був поганий змінився. Вказав, що ремонт родина позивача та відповідача робила своїми силами, найбільшу участь в будівництві приймав зять позивача, який почав брати участь у будівництві з 2018 року. Позивач, також брала безпосередню участь у будівництві. Також, свідок пояснив, що знайомий з братом відповідача – ОСОБА_9 , який приймав участь у будівництві будинку тільки при розборі даху. Фінансової можливості у ОСОБА_11 допомагати не було, оскільки він був безробітнім і інколи вживав алкогольні напої. З відповідачем свідок знайомий, оскільки останній приймав участь у будівництві. 
 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що знайомий з відповідачем з 2008 року. Про спірний будинок свідок дізнався після смерті батька відповідача. Стан будинку на момент спадкування був жахливим. З братом відповідача – ОСОБА_9 свідок не знайомий, оскільки він в будинку не проживав та інколи випивав. Також, свідок вказав, що йому відомо про те, що родина позивача та відповідача, у яких був спільний бюджет, спільно вирішили добудувати другий поверх та фінансово у будівництво вкладались разом. Вказав, що відповідач допомагав з будівництвом будинку.
 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він є співвласником частки спірного будинку, який отримано у спадок у 2007 році. Вказав, що будинок не поділений, вихід до будинку в загальному користуванні. Після спадкування було здійснено добудову до будинку та добудовано другий поверх. Зазначив, що брав кредит для будівництва будинку, але в будівництво фінансово не вкладався. Наразі добудова не зареєстрована та неузаконена, в експлуатацію не вводилась. Під час будівництва він допомагав з ремонтом, як і позивач.
 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона з 2015 року є неофіційною дружиною брата відповідача ОСОБА_14 . Вказала, що забудову спірного будинку вона не бачила, але допомагала ОСОБА_15 виплачувати кредит, який він брав для будівництва. Зазначила, що коли позивач повідомила про плани добудови будинку ОСОБА_16 був незадоволений такими планами. Вказала, що ОСОБА_16 не брав фінансової та фізичної допомоги в будівництві добудови до спірного будинку.
 
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Судом встановлено, що з 06.12.2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28.11.2023 року у справі №756/12460/23.
 
Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 05.10.2007 року державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. серії ВЕХ №473549 вбачається, що спадкоємцем частки майна гр. ОСОБА_5 є її син – ОСОБА_2 , спадкове майно складається з: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 05.10.2007 року державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. серії ВЕХ №473550 вбачається, що спадкоємцем частки майна гр. ОСОБА_5 є її син – ОСОБА_3 , спадкове майно складається з: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
У вказаних свідоцтвах наведено опис спадкового майна, а саме: А- житловий будинок, Б- сарай, В – убиральня, Г – сарай, Д – сарай, під Д – погріб, 1-2 – огорожа, а також вказано, що вартість спадкового майна становить 26 259,00 грн.
 
До матеріалів справи, також долучено технічний паспорт на будинок, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 , а також будинкову книгу на вказаний будинок.
 
Звертаючись до суду із вказним позовом позивач вказала, що хоч відповідач і набув права власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не в період шлюбу шляхом спадкування, однак вона приймала участь у відбудові будинку.
 
Відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вартість житлового будинку загальною площею 57,2 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 05.11.2007 року становила 26 259,00 грн.
 
Зі звіту про оцінку житлового будинку загальною площею 57,2 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що станом на 22.02.2024 року вартість будинку складає 1 476 000,00 грн.
 
На підтвердження понесення витрат на будівництво будинку позивач долучила до матеріалів справи копії на покупку квитанцій та видаткових накладних на придбання будівельних матеріалів.
 
Крім того, на підтвердження факту можливості надання фінансової допомоги в будівництві будинку позивачем долучено до матеріалів справи довідку про доходи, яка видана ДП Інженерно-виробничий центр «АЛКОН» НАНУ з якої вбачається, що середній заробіток ОСОБА_1 за 6 місяців за період з грудня 2023 року по січень 2024 року склав 7 233,33 грн.
 
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що позивач не брала участі у фінансуванні будівництва будинку, оскільки всі витрати на його спорудження він здійснював самостійно. На підтвердження наявності стабільного доходу відповідач вказав, що працював в Управлінні поліції охорони в м. Києві та отримував відповідне грошове забезпечення, а також надав до матеріалів справи довідки про доходи за період з квітня 2016 року по січень 2024 року і довідки про отримання пенсії за вислугу років за період з серпня 2015 року по грудень 2023 року.
 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
 
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
 
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
 
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Згідно з ч. ч. 1. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
 
Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
 
У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Порядок набуття у власність вказаного майна врегульовано ст.57 та 60 СК України та ч.3ст. 368 ЦК України.
 
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
 
За частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
 
За статями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі ів судовомупорядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
 
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
 
Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
 
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
 
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
 
Під час судового розгляду судом встановлено, що спірний житловий будинок був набутий відповідачем у порядку спадкування після смерті його матері, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося жодною зі сторін, а відтак, відповідно до положень ст. 57 Сімейного кодексу України, вказане майно є особистою приватною власністю відповідача і не входить до складу спільного сумісного майна подружжя.
 
Крім того, суд наголошує, що будинок АДРЕСА_4 , є об`єктом спадкування, прийнятим відповідачем та його братом у 2007 році на праві спільної часткової власності (свідоцтва про право на спадщину від 05.10.2007) з ОСОБА_3 . Внатурі майно не поділено, порядку користування судом не встановлювалось. Здійснені поліпшення є об`єктом незавершеного будівництва, що змінює правовий статус майна та виключає можливість його поділу в порядку ст. 62 СК України без попереднього вирішення питання про його оформлення.
 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про визнання за нею права особистої приватної власності на 1/4 частину житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
 
Під час розгляду справи судом також встановлено, що позивачем не доведено факту здійснення істотних поліпшень спірного нерухомого майна, набутого відповідачем у порядку спадкування, які б могли вплинути на зміну його правового режиму чи слугувати підставою для виникнення у позивача права на частку в такому майні. 
 
Зокрема, позивач не надала належних і допустимих доказів того, що такі поліпшення були здійснені саме за рахунок її власних коштів або за її безпосередньої фінансової участі. Долучені до матеріалів справи квитанції та інші документи не містять відомостей щодо особи замовника будівельних матеріалів, платника за них, а також не дають можливості встановити їх зв`язок саме з виконанням робіт щодо спірного об`єкта нерухомості.
 
За таких обставин, враховуючи, що спірне майно є спадковим та належить відповідачу на праві особистої приватної власності, а також відсутність належних доказів участі позивача у фінансуванні добудови чи істотного поліпшення цього майна, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог та необхідність відмови у їх задоволенні.
 
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід покласти на позивача.
 
Керуючись ст.ст. 5, 1213, 76-81, 89, 141, 259,263-265 ЦПК України,-

 
ВИРІШИВ:
 
У задоволенні позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст. 354 ЦПК України. 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Мінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 13.03.2001 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Мінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 13.11.1996 року, РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_6 .

Головуючий: М.Б.Баличева