30.03.2026  Справа № 363/716/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
судді Олійник С.В.,
за участі секретаря     Захарової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

03 лютого 2026 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 84 244,83 гривень та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 328 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.05.2023 року після проведення ідентифікації та верифікації клієнта, відповідно до вимог законодавства України, між позивачем та відповідачем укладено Договір №1449710 про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку. Даний договір було підписано клієнтом ЦВП, шляхом відтворення власноручного підпису на екрані електронного сенсорного пристрою (смартфону) через мобільний додаток O.Bank 2.0. у відповідності до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «;Про електронну комерцію». Банком підписано Договір шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку, що також узгоджується з Положенням про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженим постановою Національного банку України. 12.05.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Угоду №С-001-177192-23-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (Кредитний договір). Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (OTP-пароль), який був надісланий на номер мобільного телефону (фінансовий номер) відповідача. Власне волевиявлення на укладення кредитного договору відповідач висловив шляхом його підписання електронним підписом, а саме відповідачем було введено на інтерфейсі власного мобільного пристрою з фінансового номеру в мобільному додатку O.Bank 2.0 СМС-повідомлення (OTP-пароль, отриманий від Банку - з альфа імені «IdeaBank»), що узгоджується з п.1.4.1. Договору №1449710. Згідно кредитного договору №С-001-177192-23-980 від 12.05.2023 року відповідач отримав кредит на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку за рахунок кредиту на суму, що перевищує залишок власних коштів відповідача на рахунку, на умовах повернення, строковості та платності. Відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та інші платежі за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 10.09.2023 року. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 07.01.2026 року становить 84 244 грн 83 коп, з яких: 29994 грн 62 коп. – прострочений борг, 54 250 грн 21 коп. – прострочені проценти.
Процесуальні дії та рішення у справі.
13 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
11 березня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позивач просив у задоволенні позову Акціонерного товариства «Ідея Банк» відмовити повністю, а розгляд справи здійснювати без його участі. 
16 березня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечувала проти доводів відповідача та просила позовні вимоги АТ «Ідея Банк» задовольнити у повному обсязі.
20 березня 2026 року відповідач надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимогу повному обсязі, або альтернативно, за наявності навіть часткового обґрунтування претензій, винести рішення про стягнення лише фактично доведеної суми боргу – без необґрунтованих відсотків та штрафів. 
Позиції учасників справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Направив до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, а також висловлено згоду на ухвалення заочного судового рішення, за наявності для того передбачених законодавством підстав. У відповіді на відзив зазначено, що нарахування процентів здійснювалося АТ «Ідея Банк» на підставі Угоди № C-001-177192-23-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 12.05.2023, відповідно до п. 3.3 якої розмір процентної ставки за користування кредитом становить 70,8% річних (протягом пільгового періоду — 0,01% річних на заборгованість, що виникла внаслідок здійснення безготівкової оплати через БПК у торговельно-сервісній мережі та Інтернеті), при цьому ставка є фіксованою на весь період дії угоди та може бути змінена лише за погодженням сторін у порядку, визначеному цією угодою. Процентна ставка на прострочену суму кредиту за невиконання зобов`язань щодо повернення кредиту протягом дії угоди становить 70,8% річних. Ставка на використання коштів понад витратний ліміт (технічний овердрафт) також складає 70,8% річних. Розрахунок загальної заборгованості позичальника, включаючи прострочені проценти, наведено в позовній заяві Банку та підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідач не спростував цього розрахунку. Сума боргу ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 07.01.2026 становить 84 244,83 грн, з яких: прострочений борг — 29 994,62 грн; прострочені проценти — 54 250,21 грн. Вказана заборгованість, незважаючи на вимогу позивача від 02.12.2025 та позовну заяву, залишається непогашеною. Згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов`язаний був сплачувати проценти за користування кредитними коштами. АТ «Ідея Банк» також не погоджується з доводами відповідача щодо нарахування неустойки (пені та штрафу) за порушення зобов`язань, оскільки нарахування неустойки не проводилося і не заявлялося до стягнення в цій справі. Починаючи з 01.03.2020, на період дії карантину, нарахування неустойки було припинено на підставі вимог пункту 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» та в подальшому — на виконання вимог Закону України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану». Позивач також заперечує доводи відповідача щодо застосування норм ст. 625 ЦК України до цього позову, наголошуючи, що жодних нарахувань відповідно до цієї статті не здійснювалося, тому доводи відповідача є безпідставними. Позивач підкреслює, що публічна пропозиція АТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що була чинною з 23.02.2023 до 06.06.2023, а також сам договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаний Головою Правління АТ «Ідея Банк» М.В. Власенком кваліфікованим електронним підписом, розміщено на офіційному веб-сайті Банку і не може бути змінений без погодження з іншою стороною. Позивач також зазначає, що пролонгував дію кредитної лінії, і вважає, що нарахування процентів відбувалося законно та відповідно до умов кредитного договору. АТ «Ідея Банк» припинило нарахування процентів за кредитом з моменту пред`явлення вимоги позичальнику, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості на 07.01.2026. Таким чином, сума заборгованості, яка була вказана в вимозі від 02.12.2025, повністю співпадає з сумою, яку позивач просив стягнути з відповідача в позовній заяві. Станом на 02.12.2025 (на момент пред`явлення вимоги) заборгованість за кредитним договором становила 84 244,83 грн, з яких: основний борг — 16 735,83 грн; прострочений борг — 13 258,79 грн; прострочені проценти — 51 282,82 грн; строкові проценти — 2 967,39 грн. Оскільки вимога позивача залишилася невиконаною відповідачем, основний борг і строкові проценти були переведені на рахунок простроченого боргу та прострочених процентів. Таким чином, на 07.01.2026 заборгованість за кредитним договором становить 84 244,83 грн, з яких: прострочений борг — 29 994,62 грн; прострочені проценти — 54 250,21 грн. Позивач стверджує, що всі нарахування здійснені згідно з умовами кредитного договору і чинним законодавством, без порушення строків кредитування. Відповідач не довів зворотного та не надав відповідного контррозрахунку. Отже, сума боргу відповідача перед банком виникла внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, і станом на 07.01.2026 вона становить 84 244,83 грн, що підтверджується доказами та не спростовується відповідачем у цій судовій справі.
Відповідач не з`явився на судове засідання, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Він просив здійснити розгляд справи без його участі. У відзиві та запереченнях на відповідь на позовну заяву відповідач зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідачу є незрозумілим розрахунок заборгованості та формула нарахування заборгованості, оскільки в розрахунку вказано, що сума основного боргу складає 0,00 грн, а загальна сума заборгованості — 84 244,83 грн. Крім того, розрахунок не містить розшифровки періодів, а також є складеним в односторонньому порядку без врахування заперечень відповідача. Відповідач звертає увагу на надмірно високі процентні ставки, які заявлені позивачем. Відсотки за користування коштами не нараховуються після закінчення строку кредитування, але згідно з розрахунком позивача, відсотки нараховуються на день звернення до суду, що суперечить правовим позиціям Верховного Суду. Відповідач зазначає, що реальна заборгованість станом на дату позову не може перевищувати: тіло кредиту 30 000 грн, строкові проценти за фактичне користування кредитом 2 967,39 грн, прострочені проценти 51 282,82 грн у першому розрахунку. Нарахування на прострочений борг у довідці є сумнівним і підлягає виключенню. Наданий розрахунок є одностороннім і суперечливим: він не підтверджений жодними первинними документами, не вказано формулу нарахування відсотків, і числові дані між різними частинами розрахунку не співпадають. У одній частині документів основний борг вказано як 16 735,83 грн, прострочений борг — 13 258,79 грн, а в іншій частині вся сума 29 994,62 грн визначена як прострочена. Це свідчить про відсутність єдиного чіткого розрахунку. Нараховані позивачем відсотки суттєво перевищують тіло кредиту, що в сукупності з іншими платежами утворює надмірну суму, яка значно перевищує межі, встановлені Законом України «Про споживче кредитування». Позивач фактично застосував подвійну відповідальність: з одного боку нарахував непропорційно високі відсотки, а з іншого — перевів весь борг у статус простроченого, дозволивши нараховувати ці завищені ставки. Це суперечить ст. 61 Конституції України: «Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення». Верховний Суд підтверджує, що подвійне стягнення за одну й ту ж подію є недопустимим. Методика розрахунку позивача викликає сумнів і фактично маскує приховану неустойку, що підпадає під законодавче обмеження. Позивач застосував юридичну неможливість нарахувань до моменту видачі кредиту. Згідно з статтею 509 ЦК України, зобов`язання виникає з моменту укладення договору та фактичного надання коштів. У даній справі кредит був наданий 12.05.2023, тоді як розрахунки позивача охоплюють період з 30.12.2022, що є неправомірним. Відповідач також звертає увагу на недопустимість (або малу кількість) наданих електронних доказів без кваліфікованого електронного підпису (КЕП). Позивач додав до справи роздруківки з банківських систем та внутрішніх програм, але ці документи не були засвідчені КЕП уповноваженої особи. Позивач стверджує, що направляв відповідачеві SMS-повідомлення та письмові вимоги про заборгованість. Проте ані SMS-реєстри, ані паперові копії листів не підтверджують факт отримання цих повідомлень відповідачем. Таким чином, позивач не довів факт належного повідомлення відповідача, що суперечить вимогам законодавства. Відповідь позивача на відзив не надала нових допустимих доказів на підтвердження укладення договору або переміщення коштів, містить суперечливі та недоказові розрахунки заборгованості та ігнорує істотні вимоги законодавства, зокрема ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 1049 ЦК України, а також конституційну заборону на подвійне стягнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
12 травня 2023 року, після проведення ідентифікації та верифікації клієнта, відповідно до вимог законодавства України, між позивачем та відповідачем укладено Договір №1449710 про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку. Цей договір підписано клієнтом за допомогою ЦВП, шляхом відтворення власноручного підпису на екрані електронного сенсорного пристрою (смартфону) через мобільний додаток O.Bank 2.0, у відповідності до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію». Банком договір підписано шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку, що також узгоджується з Положенням про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженим постановою Національного банку України.
12 травня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про відкриття та обслуговування кредитної картки та страхування (у разі наявності страхування) №С-001-177192-23-980. Означена угода підписана електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (OTP-пароль), який надіслано на номер мобільного телефону відповідача. Власне волевиявлення на укладення кредитного договору відповідач висловив шляхом підписання договору електронним підписом, а саме введенням OTP-паролю через мобільний додаток O.Bank 2.0 на фінансовому номері, що узгоджується з п.1.4.1. Договору №1449710. З витягу з реєстру відправлених СМС повідомлень за травень 2023 року вбачається, що 12.05.2023 року на номер 380685984504 було відправлено СМС з OTP-паролем 1615 для підписання Паспорта споживчого кредиту та кредитного договору.
Згідно з угодою, відповідач отримав кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку IBAN НОМЕР_1 у валюті гривня під процентну ставку 70,8% річних, процентною ставкою на прострочену суму кредиту при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту — 70,8% річних. Максимальний ліміт кредитної лінії становить 200 000,00 грн, ліміт на момент укладення угоди — 30 000 грн. Строк кредитування — 12 місяців з можливістю автоматичної пролонгації.
У паспорті споживчого кредиту «O CARD ID +» зафіксовано основні умови кредитування, з урахуванням побажань споживача та орієнтовну реальну річну процентну ставку, а також орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, з яким ОСОБА_1 ознайомлений та підписав за допомогою OTP (ЕП клієнта).
З виписки АТ «Ідея Банк» від 07.01.2026 року вбачається, що на рахунок НОМЕР_1 відкрито кредитну лінію в розмірі 30 000 грн, якими відповідач користувався у період з 12.05.2023 року по 10.09.2023 року. У вказаній виписці зафіксовано, що прострочений кредит становить 29 994,62 грн, прострочені відсотки за кредит становлять 54 250,21 грн, а платіж для виконання умов погашення пільгового періоду — 84 244,83 грн.
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №С-001-177192-23-980 від 12.05.2023 року розрахунок боргу станом на 07.01.2026 року становить: 29 994,62 грн — прострочений борг, 54 250,21 грн — прострочені проценти, 84 244,83 грн — загальна заборгованість. 
Згідно з розрахунком загальна заборгованість по кредиту становить 84 244,83 грн, з яких: 29 994,62 грн — прострочений борг, 54 250,21 грн — прострочені проценти. 
02 грудня 2025 року позивачем на адресу ОСОБА_1 була надіслана вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань, в якій зазначено, що станом на 02.12.2025 року заборгованість за кредитним договором становить 84 244,83 грн, з яких: основний борг — 16 735,83 грн, прострочений борг — 13 258,79 грн, прострочені проценти — 51 282,82 грн, строкові проценти — 2 967,39 грн.
Застосовані норми права.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу
Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Мотиви і висновки суду.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Як встановлено судом, 12.05.2023 між сторонами укладено договір про використання електронного підпису та кредитний договір шляхом застосування електронного підпису через мобільний додаток O.Bank 2.0, що відповідає вимогам законодавства України. Волевиявлення відповідача на укладення договору підтверджується введенням одноразового ідентифікатора (OTP-паролю), надісланого на його фінансовий номер телефону. Доказів того, що такі дії були вчинені без волі відповідача, матеріали справи не містять.
Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 30 000 грн, якими останній користувався, що підтверджується банківською випискою. Водночас відповідач належним чином не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, унаслідок чого утворилась заборгованість.
Щодо доводів відповідача про недопустимість електронних доказів, суд зазначає, що надані позивачем виписки, довідки та реєстри, сформовані в інформаційних системах банку, є належними та допустимими доказами, оскільки відображають рух коштів та стан заборгованості. Відповідач не надав доказів їх недостовірності чи фальсифікації, а тому підстав для сумніву в їх достовірності суд не вбачає.
Посилання відповідача на відсутність підтвердження отримання ним повідомлень про заборгованість суд відхиляє, оскільки такі обставини не звільняють його від виконання договірних зобов`язань.
Доводи відповідача щодо незрозумілості та суперечливості розрахунку заборгованості є безпідставними, оскільки наданий позивачем розрахунок узгоджується з умовами кредитного договору. Зміна структури заборгованості (переведення строкового боргу у прострочений) зумовлена невиконанням відповідачем зобов`язань після пред`явлення вимоги. Відповідач не надав альтернативного розрахунку або доказів помилковості наведених даних.
Щодо доводів про надмірність процентної ставки, суд зазначає, що ставка у розмірі 70,8% річних прямо передбачена умовами договору, з якими відповідач погодився при його укладенні. Доказів визнання таких умов недійсними або такими, що суперечать закону, суду не надано.
Аргументи відповідача про подвійне стягнення є необґрунтованими, оскільки позивач не заявляє вимог про стягнення штрафних санкцій чи неустойки, а просить стягнути виключно суму заборгованості за кредитом та нараховані проценти.
Посилання відповідача на неправомірність нарахування процентів після закінчення строку кредитування суд відхиляє, оскільки умовами договору передбачено їх нарахування на прострочену заборгованість до моменту її погашення.
Доводи про нарахування процентів до моменту фактичного надання кредиту не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи, зокрема випискою по рахунку.
Крім того, відповідач не надав доказів погашення заборгованості або її частини та не довів наявності обставин, які б звільняли його від виконання зобов`язань.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 07.01.2026 заборгованість відповідача становить 84 244,83 грн, з яких: 29 994,62 грн — прострочений борг, 54 250,21 грн — прострочені проценти.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач довів факт укладення кредитного договору, надання кредитних коштів та наявність заборгованості у заявленому розмірі, тоді як доводи відповідача є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.
У зв`язку з цим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 84 244,83 грн підлягають задоволенню.
Щодо судових збору.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону, пропорційно задоволених вимог.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 328 грн, що підтверджується відповідним платіжним документом, наявним у матеріалах справи. Зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 84 244 (вісімдесят чотири тисячі двісті сорок чотири) гривні 83 копійок та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд, або безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Позивач: Акціонерне товариство «Ідея Банк», код ЄДРПОУ 19390819, юридична адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя       Олійник С.В.