РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2026 року	справа № 580/12113/25 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання Д.О.Сніцар розглянув у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/12113/25 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) [представник – адвокат Ляшенко Катерина Андріївна за ордером серії ВА №1131932] до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (вул.Госпітальна 18, м.Київ, 01133, ЄДРПОУ 07773293) [представник Небожук Віталій Данилович, довіреність від 06.01.2026 №3], Гарнізонної військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталю» (вул.Госпітальна 18, м.Київ, 01133) [Агрепишин Сергій Вікторович витяг із наказу 28.12.2023 №431, голова ВЛК (справа № 240/25605/24 ЄДРСР 129415060), представництво ВЛК НВМКЦ «ГВКГ» (справа № 620/11008/24 ЄДРСР 125208738)], Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (вул. Госпітальна 16, м. Київ, 01133, ЄДРПОУ 08356179) [представник Гордієнко Олександр Олександрович, електронна довіреність від 06.12.2024 у порядку передоручення] про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, ухвалив рішення.
І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
30.10.2025 вх. №54110/25 представник позивача у позовній заяві (з урахуванням заяв від 26.03.2026 вх.№15986/26, від 03.04.2026 вх.№17674/26) просить:
– визнати протиправним та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлене протоколом засідання військово-лікарської комісії від 26.05.2025 № 2025-0526-1052-3192-7;
– визнати протиправною та скасувати довідку гарнізонної військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталю» від 29.04.2024 № 10668;
– зобов`язати гарнізонну ВЛК Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» повторно дослідити питання щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювань ОСОБА_1 , з урахуванням вимог Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402. 
14.11.2025 згідно із ухвалою суду прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.258 КАС України).
15.01.2026 суд ухвалив залучити співвідповідача Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України, 16.03.2026 суд ухвалив здійснити перехід із спрощеного до загального провадження, призначив підготовче судове засідання на 23.03.2026, 30.03.2026 - задовольнив клопотання адвоката і залучив до участі співвідповідачем: гарнізонну військово-лікарську комісію Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталю», 10.04.2026, 13.04.2026 закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті (з урахуванням клопотань учасників вх.№19455/26, 19456/26, 19529/26).
ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що згідно протоколу ЦВЛК ЗСУ від 26.05.2025 № 2025-0526-1052-3192-7 комісія вирішила, що відсутні підстави для перегляду причинного зв`язку «захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби» за результатом перевірки довідки гарнізонної ВЛК від 29.04.2024 та оцінки діагностованих у ОСОБА_1 захворювань на інше формулювання: «захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини». Ознайомившись з відмовою позивач вважає протокол Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 26.05.2025 протиправними та таким, що має бути скасований разом із довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталю» від 29.04.2024 № 10668, яка має повторно дослідити питання щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювань ОСОБА_1 з урахуванням вимог Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, тому звернувся до суду.
08.04.2026 вх.№18640/26 у відповіді на відзив Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» зазначено: гарнізонна ВЛК функціонує у структурі Відповідача, саме Відповідач забезпечує організацію та діяльність відповідної ВЛК, тому Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» як орган, у структурі якого діє ВЛК, несе відповідальність за рішення прийняті таким підрозділом.
13.04.2026 вх.№19261/26 адвокат у відповіді на відзив і пояснення представника ЦВЛК Збройних Сил України зазначила, що медична документація засвідчує погіршення стану здоровя під час та після виконання бойових завдань, що підтверджена госпіталізаціє у грудні 2022-січні 2023, лютому 2023, квітні-травні 2023, червні 2023, березні-квітні 2024, липні-серпні 2024 та результатами МРТ. Сам по собі факт хронічного характеру захворювання не виключає можливості встановлення іншого причинного звязку, позаяк потребує оцінки динаміки перебігу, умов виникнення та прогресування захворювання. ВС у постанві від 22.10.2019 у справі №826/14504/16 вказав, що обов`язковими умовами встановлення причинного зв`язку захворювання «захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини» є беззаперечене встановлення факту виникнення такого захворювання саме під час проходження служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (тимчасової) до військової служби. Згідно із висновком ВС від 26.02.2025 у справі №600/3273/22-а суд у справах щодо оскарження рішень ВЛК вправі перевірити їх законність лише у межах дотримання процедури прийняття таких рішень. Відповідачем не забезпечено повного і всебічного дослідження істотних доказів для правильного встановлення причинного зв`язку.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧІВ
09.01.2026 вх.№1331/26 представником Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» наданий відзив на позовну заяву. Постанови (довідки) позаштатної (гарнізонної) ВЛК розглядаються, затверджуються, контролюються, за необхідності переглядаються Центральною ВЛК. Стверджує, що гарнізонна ВЛК НВМКЦ «ГВКГ» не має повноважень щодо впливу на діяльність НВМКЦ «ГВКГ» та Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України, яка у встановленому порядку має розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої (гарнізонної) ВЛК (лікарсько-льотної комісії) Збройних Сил України, тому просить відмовити Позивачу в задоволенні позову.
02.04.2026 вх.№ 17593/26 представник Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» надав відзив на уточнені вимоги, зазначивши: суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття постанови, суди не є спеціалізованими установами у медичній сфері, суди вправі перевіряти законність постанов ВЛК лише у межах дотримання процедури прийняття (тка позиція висловлена у постанові ВС від 12.02.2021 у справі №820/5570/16). Оскільки суд не оцінює надану медичну документацію щодо діагнозу, то підстав для скасування законних рішень ВЛК немає. Гарнізонна ВЛК є позаштатним адміністративним органом, яка самостійно несе відповідальність за ухвалені рішення.
18.03.2026 вх.№14443/26 представник ЦВЛК Збройних Сил України просив про участь в режимі ВКЗ.
10.04.2026 вх.№19051/26, 13.04.2026 вх.№19260/26 представник ЦВЛК Збройних Сил України у відзиві на позовну заяву заперечує проти адміністративного позову повністю з підстав необгрунтованості. Медичні документи про стан здоровя ОСОБА_1 до призову за мобілізацією у квітні 2022 року на розгляд не надані. На запит від 04.03.2025 про надання документів за результатами обстеження та лікування до 2022 року, карти обстеження та довідки ВЛК під час мобілізації, оригіналу медичної картки амбулаторного хворого на розгляд Комісії не надані. У відповідь Позивачем надано медичну документацію, що розглянута і врахована під час прийняття мотивованої постанови, що немає підстав для скасування. 24.05.2024 Позивач оглянутий обласною МСЕК №2, визнаний особою з інвалідністю ІІ групи, захворювання, так, пов`язані з проходженням військової служби. ЦВЛК Збройних Сил України у межах повноважень за результатом одностайного голосування прийняте колегіальне рішення з урахуванням обліково-медичних документів підтвердила встановлений причинно-наслідковий зв`язок захворювань з наявних документів відповідно до Положення №402 та формулювання у п.21.5 гл.21 розділу ІІ, тому не може покладатись на непідтверджені документами припущення. Протиправності у прийнятті мотивованої постанови не допущено стосовно жодних інтересів Позивача. Відповідно до постанови ВС від 09.10.2019 у справі №802/468/17-а встановлення причинного звязку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв з військовою службою є компетенцією ВЛК, втручання у ці повноваження недопустимо. ВС у справі №806/526/16 зазначив: у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК під час застосування ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі. Представник пояснив, що допущення технічних описок не впливає на зміст ухваленого рішення з дотриманням правил направлення запиту, забезпечення Позивачу права бути почутим, опрацювання отриманої відповіді з проведеним аналізом медичної документації та наданих довідок, копій інших документів.
13.04.2026 вх.№19344/26 Голова гарнізонної ВЛК НВМКЦ «ГВКГ» ОСОБА_2 та представник Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» В.М.Скляр направили до суду копії документів, що долучені до Картки обстеження та медичного огляду від 17.04.2024 №10668, що використані під час роботи Комісії, а також інформацію про те, що копії довідки про участь у заходах оборони та посвідчення УБД відсутні у Картці (титул), де наявний особистий підпис Позивача.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Відповідно до довідки від 11.01.2023 №270, яка видана військовою частиною НОМЕР_2 , старший солдат ОСОБА_1 в період з 22.05.2022 до 06.07.2022, з 29.08.2022 до 14.09.2022, з 01.10.2022 до 12.10.2022, з 09.11.2022 до 19.11.2022, з 27.11.2022 до 31.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.
Суд встановив, що отриманий ЦВЛКЗСУ лист від НОМЕР_3 РВЛК за належністю з копією військово-облікових та медичних документів Позивача та заява ОСОБА_1 щодо перегляду причинного зв`язку діагностованих захворювань, оформленого довідкою гарнізонної ВЛК НВМКЦ «ГВКГ».
Суд встановив, що у протоколі засідання від 26.05.2025 №2025-0526-1052-3192-7 ЦВЛКЗСУ вказано про розгляд документів: довідка ВЛК №10668, довідка ВЧ НОМЕР_2 про безпосередню участь за формою згідно із Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України від 11.01.2023 №270, копія військового квитка серії НОМЕР_4 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та посвідчення серії НОМЕР_5 від 16.02.2024, виданого управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_6 ; копії виписних епікризів закладів охорони здоров`я та консультативних висновків лікарів-спеціалістів за 2022-2022 роки; документ обласної МСЕК №2 м.Черкаси серії 12 ААГ №432451 від 24.05.2024; враховано дані про проходження військової служби у ЗСУ за мобілізацією з 22.04.2022 до 10.06.2024, перебування на фронті (час входження частин до складу діючої армії, участь у бойових діях) з 22.05.2022 до 06.07.2022, з 29.08.2022 до 14.09.2022, з 01.10.2022 до 12.10.2022, з 09.11.2022 до 09.11.2022, з 27.11.2022 до 31.12.2022; період лікування; звільнення 10.06.2024 за станом здоров`я; діагнози; уперше оглянутий МСЕК/ЕКОПФО 24.05.2024 захворювання, так, пов`язані з проходженням військової служби; Висновок комісії: залишити без змін постанову про причинний зв`язок діагностованих у ОСОБА_1 захворювань, оформлену довідкою гарнізонної ВЛК НВМКЦ «ГВКГ»; постанову про причинний зв`язок діагностованих захворювань за довідкою гарнізонної ВАК Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 29.04.2024 №10668 прийнято обґрунтовано, згідно вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, зі змінами, підстав для її відміни, скасування, або прийняття іншої постанови, зокрема у формулюванні: «Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини», не встановлено.
Вважаючи рішення відповідачів протиправними, представник позивача звернулася до суду з позовом, проте зміст і характер порушеного права не окреслює і протиправне втручання у яке право не обґрунтовує.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, перевіривши повідомлені аргументи щодо обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову потібно відмовити з огляду на таке. 
V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Відповідно до ч.10 ст.1 Закону № 2232-XII громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Згідно із ч.10 ст.2 Закону № 2232-XII проходять обов`язковий медичний огляд. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (ч.3 ст.2 Закону №2232-XII).
ВС від 06.02.2024 № Пз/990/10/22 (№640/13029/22) вказав: зміст поняття «військовослужбовець» на законодавчому рівні розкрито у Положенні №1153/2008. Також Закон № 2232-XII визначає військовослужбовців як громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу. Військовослужбовцями є особи, які проходять державну службу особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язану із захистом держави, її цілісності та суверенітету.
За змістом частини 12 статті 2 Закону №2232-XII кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом. Іноземець або особа без громадянства, який (яка) вперше приймається на військову службу до Збройних Сил України, бере офіційне зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати обов`язки військової служби.
Згідно із ст.70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до частини 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин. Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 №1109/15800 (далі Положення №402). Відповідно до пп.1.1 п.1 р.І Положення №402 що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Відповідно до п.1.3 глави 1 р.І Положення №402 основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема: добір придатних за станом здоров`я до військової служби; аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я. Згідно із п.2.1 гл.2 р.І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання. Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, що надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації (п.3.4 гл.3 р.ІІ Положення №402).
Згідно із п.1.2 гл.1 р.ІІ Положення № 402 медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби. Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я.
Згідно із п.3.5 гл.3 р.ІІ Положення №402 військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 № 661/20974 (далі форма №025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.
Відповідно до п.20.1 гл.20 р.ІІ Положення № 402 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні і у своїй роботі керуються Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК.
Адміністративний орган – орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації (п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 № 2073-IX).
Особа має право в порядку, встановленому цим Законом, подати до адміністративного органу заяву з вимогою прийняти адміністративний акт з метою забезпечення реалізації її права, свободи або законного інтересу, виконання нею визначеного законом обов`язку, якщо вважає, що розгляд і виконання такої вимоги належить до компетенції адміністративного органу (ч.1 ст.38 Закону № 2073-IX). Заява подається в усній чи письмовій формі (ч.1 ст.39 Закону № 2073-IX). Відповідно до ч.1 ст.29 Закону № 2073-IX адміністративний орган за клопотанням учасника адміністративного провадження або з власної ініціативи, а також у випадках, передбачених законом, залучає до участі в адміністративному провадженні особу, яка сприяє розгляду справи та участь якої необхідна для розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.44 Закону № 2073-IX у разі якщо вирішення порушених у заяві питань не належить до компетенції адміністративного органу, що її отримав, заява невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше п`яти робочих днів, надсилається за належністю до іншого адміністративного органу для розгляду по суті, про що в той самий день письмово повідомляється заявник. У такому разі днем подання заяви вважається день отримання заяви компетентним адміністративним органом.
Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтувати адміністративний акт, якщо той може негативно вплинути на особу. Письмовий адміністративний акт складається зі вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин. Мотивувальна частина пояснює, чому саме таке рішення прийнято (ст. 72 Закону № 2073-IX). 
Відповідно до п.9 ч.1 ст.19 КАС України у спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб (пункт 9 частини першої статті 19 із змінами, внесеними згідно із Законом № 4170-IX від 19.12.2024).
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
Індивідуальний акт – акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України). 
Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.
Мотиви здійснення органами публічної влади власних повноважень мають відповідати мотивам, з якими ці повноваження були надані законом. Органам публічної влади заборонено використовувати свої повноваження з неналежних мотивів або з неналежною ціллю, навіть якщо результат буде подібний до досягнутого в рамках законних дій (АДМІНІСТРУВАННЯ І ВИ: Посібник - принципи адміністративного права у відносинах між особами та органами публічної влади / https://rm.coe.int/handbook-administration-and-you/1680a06311).
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, що викладені у постановах Верховного Суду. Згідно із ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.4 ст.6 Закону України «Про адміністративну процедуру» висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі №813/38/16, від 27 лютого 2020 року у справі №440/569/19.
У постанові від 31.08.2018 у справі № 822/1815/16 Верховний Суд вказав на те, що у разі визнання незаконним (протиправним), індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття.
У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України). У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч.4 ст.245 КАС України).
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а).
Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України визначений главою 21 розділу II Положення № 402. Відповідно до пунктів 21.1, 21.2 глави 21 розділу II Положення № 402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлений діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.
Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, під час медичного огляду вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК. 
Обов`язок з надання членам ВЛК документів щодо перенесених військовозобов`язаним захворювань, отриманих травм, поранень покладений на військовослужбовця, який проходить медичний огляд. Обов`язок щодо медичного огляду військовозобов`язаного, вивчення наданих ним документів про перенесені захворювання та визначення придатності до військової служби на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби покладений на ВЛК.
Згідно із пп. 2.5.1 п.2.5 глави 2 розділу І Положення № 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать, зокрема, гарнізонні ВЛК.
У спірних правовідносинах представник Позивача не зазначає про процедурні порушення під час ухвалення рішень кожним із обраних співвідповідачів та помилково вважає, що гарнізонна ВЛК є підрозділом Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», проте це самостійний позаштатний адміністративний орган, що наділений компетенцією встановлювати причинно-наслідковий зв`язок за результатом медичного огляду військовослужбовця та оцінки медичних документів і тих документів, що наявні в ЕСОЗ, рішення якої у формі довідки переглядає ЦВЛК в установленому порядку.
Оскільки суд за результатом оцінки доказів та перевірених доводів та аргументів сторін за невиявленого порушеного права позивача гарнізонною ВЛК і Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь» щодо організаційної взаємодії з гарнізонною ВЛК, яка під час прийняття рішення забезпечила дотримання процедур з підтвердженням особисти підписом Позивача на титульній сторінці Картки про наявні документи (де не надана амбулаторна картка), то доходить висновку про достатні підстави для відмови у задоволенні вимог про визнання протиправною довідки гарнізонної військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталю» від 29.04.2024 № 10668 із визначенням причинного зв`язку захворювання: «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби».
Позивач, представник Позивача не зазначають про процедурні порушення під час ухвалення рішення Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України як адміністративним органом за результатом перевірки довідки гарнізонної військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталю» від 29.04.2024 № 10668 та розгляду матеріалів стосовно ОСОБА_1 з урахуванням оцінки отриманих на запит документів та з урахуванням усіх обставин щодо наданих і ненаданих документів (амбулаторної картки).
Суд не надає оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК, Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України під час застосування ними відповідних методів огляду позивача та оцінки діагнозів, формування медичних документів, урахування хронічного перебігу захворювань, проте враховує, що довідка від 29.04.2024 № 10668 із визначенням причинного зв`язку захворювання: «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби» перевірена компетентим адміністративним органом з дотриманням адміністративної процедури стосовно Позивача, тому за результатом оцінених доказів і перевірених доводів не встановив протиправності індивідуального акта ЦВЛК у спірних правовідносинах, тому у задоволенні вимоги про визнання протиправним рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформленого протоколом засідання військово-лікарської комісії від 26.05.2025 № 2025-0526-1052-3192-7 потрібно відмовити, немає підстав скасовувати. 
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вирішуючи спір, суд враховує, що повноваження щодо визначення наявності або відсутності певного діагнозу у Позивача, його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження належать військово-лікарській комісії. Надання оцінки стану здоров`я Позивача та діагнозам, що системно визначають ступінь придатності до військової служби, не входять до повноважень суду під час вирішення адміністративної справи.
Згідно із пп.«д» п.21.5 глави 21 розділу II Положення № 402 постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у формулюванні: «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» якщо воно виникло у період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
У заяві до 11 РВЛК (а.с.99 зворотній бік) Позивач просив надати висновок ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, вказавши, що брав участь у бойових діях з 22.05.2022 до 31.12.2022 та додав копію паспорта і військового квитка, проте ЦВЛК добросовісно за додатково отриманими документами урахувала статус УБД, довідку про участь в обороні та надані медичні документи і характеристики.
Адвокат не надає доказів про незгоду чи оспорення причини інвалідності, визначеної визначеної МСЕК №2 за результатом пройденої медико-соціальної експертизи: «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби».
Позивач з огляду на обов`язок надати наявні документи медичного характеру до ВЛК (амбулаторну картку) у контексті доведеності встручання у яке саме право яким відповідачем не окреслив з підтвердженням факту виникнення захворювання саме у 2022 році на підтвердження доводів щодо застосування абзацу «д» підпункту 21.5 пункту 21 розділу ІІ Положення № 402.
Верховний Суд у справі № 640/11938/20 зазначає: порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого поданий позов.
Матеріали справи не містять доказів того, що ЦВЛК під час перевірки довідки гарнізонної ВЛК не враховані медичні висновки, документи, характеристики та довідки.
Оскільки питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у Позивача та його визначення чи виникнення захворювання пов`язане із загостренням хронічних проблем чи із захистом Батьківщини за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями гарнізонної ВЛК і ЦВЛК у спірних правовідносинах, то суд не вправі перебирати на себе повноваження адміністративного органу за відсутності спеціальних знань у медичній галузі, позаяк не встановив порушення процедри розгляду заяви, скерованої до 11 РВЛК, що направлена за належністю до ЦВЛК.
Згідно із усталеною судовою практикою та відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, під час розгляду справ, у яких оспорюються рішення ВЛК, суд не може здійснювати власну оцінку підстав прийняття певної постанови (довідки), оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері, тому оцінка підстав для прийняття рішень ВЛК виходить за межі необхідного дослідження у контексті застосування норм матеріального права.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.
У межах компетенції суду з урахуванням ч.3, ч.4 ст.245 КАС України з огляду на те, що рішення ЦВЛК від 26.05.2025 № 2025-0526-1052-3192-7 та довідка гарнізовнної ВЛК від 29.04.2024 № 10668 є правомірними, суд немає підстав для задоволення нечіткої (без конкретизації якого саме абзацу підпункту 21.5 пункту 21 розділу ІІ Положення № 402) вимоги про зобов`язання гарнізонної ВЛК Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» повторно дослідити питання щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювань ОСОБА_1 , з урахуванням вимог Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 без належного обгрунтування обраного способу захисту відповідно до ст.5 КАС України, позаяк суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 2 жовтня 2024 року у справі №372/3733/22, що некоректне з точки зору лінгвістики формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід стосовно дослівного розуміння вимог позову як реалізованого способу захисту суперечить завданням судочинства.
Згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
За результатом сукупно оцінених доказів і перевірених доводів представників сторін, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову потрібно відмовити повністю.
VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч.1 ст.139 КАС України у випадку задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судового збору відсутні (посвідчення від 16.02.2024 НОМЕР_5 ).
Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Судові витрати не потребують розподілу.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21.
Копію рішення суду направити учасникам справи:
позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідачі: Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» [вул.Госпітальна 18, м.Київ, 01133, ЄДРПОУ 07773293]; Гарнізонна військово-лікарська комісія Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталю» (вул.Госпітальна 18, м.Київ, 01133), Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України [вул. Госпітальна 16, м. Київ, 01133, ЄДРПОУ 08356179].
Рішення суду складене 15.04.2026.

Суддя 	Лариса ТРОФІМОВА