Єдиний унікальний номер 205/18885/25
Номер провадження2-а/205/6/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі: головуючої судді – Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання – Пєтіної К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:
10.12.2025 року позивач звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з вищезазначеним адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову серії ЕНА №6252692 від 30.11.2025 року про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про вчинення адміністративного правопорушення; провадження у справі закрити; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору.
Позов мотивований тим, що 30.11.2025 року інспектором 1 взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Трофименком П.П. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно позивача у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Дану постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню. 
Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 
31.12.2025 року від представника відповідача Федюк Д.В. надійшов відзив на позов, у якому він заперечував проти позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що в позові зазначено, що при проведені первинної візуальної та акустичної діагностики стану коліс не позивач виявив критичних несправностей. Оскільки колеса не мали видимих пошкоджень, а автомобіль не втратив керованість, об`єктивної загрози життю чи майну, яка б змушувала порушувати ПДР, не існувало. Позивач мав можливість здійснити зупинку для перевірки стану авто до в`їзду в зону дії заборонного знаку. На відео з відеореєстратора 70 MAI зафіксовано рух транспортного засобу Ford Fusion, днз НОМЕР_1 , без увімкненої аварійної світлової сигналізації. Також на відео зафіксовані вільні місця для вимушеної зупинки до в`їзду в зону дії заборонного знаку, якими не скористався позивач. Обрання місця зупинки саме в зоні дії знаку 3.2 свідчить про пріоритет власної зручності над вимогами безпеки дорожнього руху. Також важливо розрізняти «вимушена зупинка» дозволяє зупинитися там, де це заборонено наприклад, під знаком 3.34 «Зупинка заборонена», але вона не дає права продовжувати рух у зону дії заборонного знака 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено». Крім того, позивач у позові прямо вказує, що після винесення постанови, він продовжив рух на тому ж транспортному засобі, чим фактично підтверджує, що стан авто дозволяв рухатися далі без негайного ремонту, а отже, стан крайньої необхідності був відсутній. Позивачем не надано жодних належних доказів, а саме актів СТО, чеків з шиномонтажу, які б підтверджували, що поламка транспортного засобу Ford Fusion, днз НОМЕР_1 , дійсно мала місце і була усунена після інциденту.
16.02.2026 року від позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій він просив доводи відповідача відхилити як необґрунтовані, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що доводи відповідача про відсутність стану крайньої необхідності є необґрунтованими. У даному випадку загроза була реальною, оскільки на панелі приладів загорівся індикатор несправності шин – сигнал про можливе пошкодження колеса, що раніше вже відбувалося, коли мало місце пробиття колеса під час руху.
Позивач письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача Федюк Д.В. надав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист
Суд, з`ясувавши обставини по справі, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.
Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В ході судового розгляду встановлено, що постановою серії ЕНА № 6252692 від 30.11.2025 року, прийнятою року інспектором 1 взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Трофименком Павлом Павловичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно позивача у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 14-15).
Відповідно до зазначеної постанови про адміністративне правопорушення, 30.11.2025 року за адресою: м. Харків, вул. Громадянська, буд. 2, поліцейські виявили автомобіль Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_1 , водій, якого не виконав вимогу дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено», рухався в зоні дії знаку, чим порушив п. 8.4в Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 14-15).
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306.
Відповідно до п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пункт 1.3 ПДР України, зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. 
Відповідно до пункту 2.3 б ПДР України, водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою. 
Згідно з пунктом 8.4 в ПДР України наказові знаки показують обов`язкові напрямки
руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих
її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження. 
Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням КУпАП.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.
Враховуючи зазначені в наведених вище нормах вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, суд вважає, що спірна постанова відповідає вказаним вимогам, крім того, в постанові зазначено, що відеофіксація була здійснена на бодікам 472245,реєстратор xiaomi 70 mai.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП). 
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Позивач у позовній заяві стверджує, що порушив вимогу дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» у стані крайньої необхідності через технічну несправність автомобіля, а саме: спрацювання сигналу датчика тиску в шинах та при проведені первинної візуальної та акустичної діагностики стану коліс не виявив критичних несправностей. 
Відповідно до ст. 18 КУпАП, крайня необхідність передбачає усунення небезпеки, яка є неминучою.
Згідно з п. 1.10 ПДР України вимушена зупинка – припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.
Відповідно до п. 9.9 в ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо така несправність мала місце. 
З відеозапису вбачається, що позивачем як водієм транспортного засобу Ford Fusion, днз НОМЕР_1 , дійсно порушено вимоги п. 8.4в Правил дорожнього руху, а також зафіксовано, що автомобіль рухався без увімкненої аварійної світлової сигналізації. На відео також зафіксовані вільні місця для вимушеної зупинки до в`їзду в зону дії заборонного знаку, якими не скористався позивач.
Суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності несправностей транспортного засобу Ford Fusion, днз НОМЕР_1 .
За таких обставин,дії позивача не можуть бути кваліфіковані як вчинені у стані крайньої необхідності, оскільки загроза була уявною, а правила порушені свідомо за наявності альтернативних варіантів дій дійсно мала місце і була усунена після інциденту.
Також судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення процедури розгляду справи або порушення прав позивача під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та/або будь-яким чином свідчили про перевищення службових повноважень інспектором поліції відносно позивача. Зміст постанови відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КпАП України.
Відтак, суд доходить висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Суд також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р. постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведені вище обставини і норми законодавства, суд дійшов висновку, що під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку щодо безпідставності позовних вимог, винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6252692 від 30.11.2025 року є законною і тому має бути залишена без змін.
Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України, ст. ст. 9-11, 122, 247, 251, 252, 280, 283, 293 КУпАП, ст. ст. 5, 7-10, 72, 77, 139, 229, 241-246, 250, 286 КАС України, 
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (ЄДРПОУ 40108646 місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Басова