ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/16284/24 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Мельничука В.П. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Маслак Марії Станіславівни та військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року, суддя Тихоненко О.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не складення та не подання до ІНФОРМАЦІЯ_2 всіх необхідних документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у конкретні проміжки часу за період з 01.10.2023 по 20.02.2024 включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скласти та направити до всі необхідні документи про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у конкретні проміжки часу за період з 01.10.2023 по 20.02.2024 включно;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , щодо не складення та не подання до ІНФОРМАЦІЯ_2 всіх необхідних документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у конкретні проміжки часу за період з 01.10.2023 по 20.02.2024 включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 скласти та направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 всі необхідні документи про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у конкретні проміжки часу за період з 01.10.2023 по 20.02.2024 включно.
Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що протягом спірного періоду він приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у зв`язку з чим набув право на виплату додаткової винагороди на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Однак, всупереч вимог чинного законодавства України, відповідачі відповідну інформацію до ІНФОРМАЦІЯ_2 для нарахування та виплати йому додаткової винагороди не направили, у зв`язку із чим остання позивачу виплачена не була.
Відповідно до ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Не погодившись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Маслак Марія Станіславівна звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.
Військова частина НОМЕР_1 також подала апеляційну скаргу на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 в якому просила скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Щодо заявленого клопотання представника ОСОБА_1 про витребування додаткових доказів, то колегія суддів не вбачається підстав для їх витребування, з огляду на заявлені позовні вимоги які стосуються питання зобов`язання скласти та направити відповідні документи до ІНФОРМАЦІЯ_3 для вирішення питання виплати коштів. 
Також не підлягає задоволенню клопотання військової частини НОМЕР_1 про заміну сторони її правонаступником, оскільки відсутні документи, що військова частина НОМЕР_3 є правонаступником військової частини НОМЕР_1 у розумінні вимог цивільного законодавства України.
Перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляцйні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що рота охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно бойових розпоряджень командира військової частини НОМЕР_3 перебував в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , де брала участь у бойових (спеціальних) завданнях та забезпечувала здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Відповідно до акту прийому-передачі №5718 (гриф) від 06.12.2023 року рота охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 передана з підпорядкування військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 в підпорядкування військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_3 (а.с.64).
ОСОБА_1 виконував бойові (спеціальні) завдання пропорційно часу безпосередньої участі згідно з бойовими розпорядженнями (наказами) командира військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 у складі оперативного підпорядкування військової частини НОМЕР_2 , яка входить до сил та засобів військової частини НОМЕР_3 , ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а саме: боротьба з диверсійно-розвідувальними групами та незаконними збройними формуваннями; утримання районів (територій) у прикордонній смузі, блокування та розгром угрупувань військ і сил противника; захист військ (сил) та об`єктів від засобів ураження, вогневе ураження повітряних цілей противника (у тому числі мобільними вогневими групами).
Згідно з інформацією ІНФОРМАЦІЯ_5 у період з 01.10.2023 по 20.02.2024 молодший сержант ОСОБА_1 , старший стрілець відділення взводу охорони роти охорони виконував бойові (спеціальні) завдання пропорційно часу безпосередньої участі, та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у тому числі у складі оперативного підпорядкування військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 на підставі бойових розпоряджень (наказів) командира військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 .
З 29.04.2024 ОСОБА_1 виключено зі списків ІНФОРМАЦІЯ_5 .
05.07.2024, представник позивача звернулася з адвокатським запитом до ІНФОРМАЦІЯ_5 в інтересах позивача, в якому просила надати належним чином завірені копії документів (або належним чином завірені копії витягів з відповідних документів) про виконання військовослужбовцем бойових завдань.
Листом від 30.07.2024 №6/6461 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомило, що військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 не передбачені переліком (наказ МОУ від 07.06.2018 №44), а відтак позбавлені права видачі довідки про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах відряджених до цих військових частин військовослужбовців. Таким чином, видані довідки про виконання бойових завдань (додатки №1, 2, 3) не дає підстав ІНФОРМАЦІЯ_2 зробити належні виплати додаткової винагороди особовому складу відповідного підпорядкованого підрозділу охорони.
У подальшому, 14.09.2024 представником позивача було направлено адвокатські запити до військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 , в яких просив надати належним чином завірені копії документів (або належним чином завірені копії витягів з відповідних документів) про виконання військовослужбовцем бойових завдань.
Листом від 25.09.2024 №1604 військова частина НОМЕР_2 повідомила, що довідки про безпосередню участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань пропорційно часу безпосередньої участі, згідно з бойовими розпорядженнями (наказами) командира військової частини НОМЕР_2 на підставі рапортів командира роти охорони командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 капітана ОСОБА_3 були надані за відповідні періоди від 16.12.2023 №1964 та від 23.02.2024 №420 (бойові розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , були отримані командиром роти охорони під особистий підпис). Службовими особами військової частини НОМЕР_2 жодні документи, що стосуються виплат військовослужбовцям роти ІНФОРМАЦІЯ_3 до ІНФОРМАЦІЯ_3 у військову частину не надходило.
Листом № 2193/1674 від 29.09.2024 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що на виконання вимог п.9 наказу №260 від 07.06.2018 для здійснення виплат, передбачених пунктом 2 наказу МОУ №260 від 07.06.2018 військовою частиною НОМЕР_1 на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 була надана довідка №4716 від 28.12.2024 про підтвердження періоду виконання завдань відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та переліком особового складу.
29.08.2024 в інтересах ОСОБА_1 було надіслано скаргу до Міністерства оборони України, в якій просили доручити розгляд зазначеної скарги уповноваженим особам Міністерства оборони України із залученням військовослужбовців Головного управління військової служби правопрядку та Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства та провести службове розслідування та у межах компетенції вжити заходів, у тому числі організаційно-управлінського характеру, до усунення допущених порушень законодавства та реального поновлення законних прав та інтересів ОСОБА_1 , тобто виплати додаткової винагороди пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях.
Листом від 26.09.2024 №502/15/8619 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_4 », повідомило, що з метою підтвердження залучення особового складу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3до складу сил і засобів діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави та виконання ними відповідних бойових завдань, зазначених у довідках війькової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено клопотання командирам військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 про надання копій підтверджуючих документів, які були зазначені у відповідних довідках. Після отримання зазначених документів командуванням командуванням ІНФОРМАЦІЯ_3 буде прийнято рішення щодоможливості виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 .
Проте, станом на момент звернення до суду з даним позовом, здійснені представником позивача заходи, не призвели до відновлення порушених правпозивача.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-Х1І (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Вказана гарантія передбачає виплату військовослужбовцям грошового забезпечення у розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України та у порядку визначеному Міністром оборони України (частина четверта цієї статті).
Частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Поняття додаткова винагорода входить у поняття грошове забезпечення (частина друга статті 9 Закону № 2011-ХІІ), так само відповідає визначенню поняття заробітна плата (стаття 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" №95, ратифікованої Україною 30.06.1961).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України постановою від 28.02.2022 №168 затвердив «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі- Постанова КМУ №168).
Пунктом 1 Постанови КМУ №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки. Служби зовнішньої розвідки. Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії. Державної прикордонної служби, Управління державної охорони. Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка". виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них. які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення зах дів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підстав; наказів командирів (начальників).
Відповідно до положень Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам на перід дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою КМУ №168 виплачується в розмірі 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами, розпорядженнями у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних і завдань).
Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії здійснюється на підставі визначеного переліку документів: бойових наказів і бойових розпоряджень); журналів бойових дій або журналів ведення оперативної обстановки, бойових донесень: рапортів (донесень) командирів підрозділів (груп) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 2 Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 8 зазначеного Порядку передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Відповідно до пункту 2 Розділу ХХХІV (Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану Наказу Міністерства оборони України) від 07.06.2018 №260 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з Постановою КМУ №168 виплачується в таких розмірах:
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі до складу сільських (селищних), міських, районних та обласних військових адміністрацій, на території (або частині цієї території), здійснення повноважень яких ведуться воєнні (бойові) дії, та виконують бойові (спеціальні) завдання виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 30000 гривень.
Військовослужбовцям Збройних Сил України за періоди виконання бойових (спеціальних) завдань в оперативному підпорядкуванні або у складі органів військового управління (військових частин, підрозділів) розвідувального органу Міністерства оборони України, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, а також інших військових формувань, виплата додаткової винагороди здійснюється в порядку, на умовах та розмірах, передбачених у розділах XXXIV, XXXV цього Порядку.
У телеграмі Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 визначено перелік бойових завдань і заходів, які підпадають під поняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів
Абзацом третім пункту 3 цієї телеграми наказано здійснювати документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань.
Окрім того, абзацом четвертим пункту 3 і пунктом 4 вказаної телеграми на командирів військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), покладено обов`язок надавати довідки про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах та щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цієї телеграми.
В подальшому Міністром оборони України видано Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29 в якому визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: 1) бойовий наказ (бойове розпорядження); 2) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно- вахтовий. навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); 3) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Згідно з пунктом 2 Окремого доручення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:
100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
У пункті 1 Окремого доручення надано визначення, що слід розуміти під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Визначений в абзацах третьому і четвертому пункту 3 окремого доручення перелік документів на підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, у тому числі відряджених, є таким самим, що і у телеграмі Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298.
Абзацом 1 пункту 4 окремого доручення визначено керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирів військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цього доручення.
У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній терміну безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку №2 до цього доручення.
У підставах для видання таких довідок обов`язково зазначати документи, визначені абз.3 або 4 та абз.5 п.3 цього доручення.
Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та Окремого доручення Міністра оборони України, питания виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням). Ніким іншим, окрім командування відповідної військової частини, питання безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, підтверджено бути не може.
У постановах від 21.03.2024 у справах №560/3159/23 та №560/12539/22 Верховний Суд вказував на те, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав відповідну довідку. Тож, якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам № 1, 2 Окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених пунктом 3 вищевказаного окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до повноважень, наданих йому абзацом 3 пункту 3 та абзацом 4 пункту 4 окремого доручення.
З огляду на вказані норми, підставою для виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Окремого доручення.
Отже, на підставі наказів або розпоряджень видаються довідки про безпосередню участь у бойових діях чи заходах. Отже, бойовий наказ або розпорядження є невід`ємною частиною документального підтвердження участі військовослужбовця в бойових діях.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.10.2024 у справі №360/563/23.
Разом з тим, необхідно врахувати позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.03.2024 у справі №560/3159/23, за змістом якої порушення порядку передання документів, рапортів та іншої інформації між військовими частинами щодо безпосередньої участі позивача у забезпеченні бойових дій по забезпеченню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не свідчить про відсутність права у позивача на таку винагороду (аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 23.05.2024 у справі №120/4387/23, від 24.05.2024 у справі №120/4967/23, від 28.05.2024 у справі №120/5170/23 та від 08.08.2024 у справі №280/2754/23).
Держава не може відмовити особі у виплатах, якщо існують чинні законодавчі норми, які передбачають такі виплати, а особа відповідає умовам, що висуваються цими нормами для проведення таких виплат. Для цього суди мають перевірити чи існують норми, які передбачають виплату, а також чи відповідає особа умовам, для проведення таких виплат.
У постанові від 16.03.2023 у справі №600/747/22-а Верховний Суд наголошував, що обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
У постанові від 05.06.2024 у справі №200/660/23 Верховний Суд наголошував, що посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано доказів безпосередньої участі в бойових діях чи в забезпеченні таких заходів та не наведено конкретних періодів часу участі у бойових діях або заходах, є безпідставними, оскільки такі документи (бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій, журнал ведення оперативної обстановки, бойового донесення або постової відомості; рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах) не можуть знаходитися у позивача, оскільки зазначені вище документи оформлюються начальником (командиром) підрозділу, де проходить службу військовослужбовець.
Судом першої інстанції встановлено та дана обставина підтверджується матеріалами справи, що відповідно до витягу з журналу бойових дій інв. №903/дск від 01.01.2023 позивач у період з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 16.11.2023, з 02.12.2023 по 31.12.2023, з 01.01.2024 по 31.01.2024 та з 01.02.2024 по 20.02.2024 ніс бойові чергування згідно до бойових розпоряджень. При цьому, на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслано довідки від 23.02.2024 №420 про участь позивача у бойових діях або заходах за період з 05.02.2024 по 18.02.2024, від 28.12.2023 №4716 про участь позивача у бойових діях або заходах за період з 04.12.2023 по 20.12.2023 та 16.12.2023 №1964 про участь позивача у бойових діях або заходах за період з 08.11.2023 по 16.11.2023.
Проте, військовою частиною НОМЕР_4 не надано суду жодного доказу щодо повідомлення, у встановленому порядку ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів у період з 01.10.2023 по 04.02.2024 та з 18.02.2024 по 20.02.2024.
Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.
Конституційний Суд України сформулював у Рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками, в якому зазначається, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 п. 5 мотивувальної частини) [14]. Цим Конституційний Суд України наголосив, що невизначеність, нечіткість правової норми призводить до її неоднакового розуміння та тлумачення, що в практичній площині призводить до різного застосування.
У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін передбачено законом передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін передбачено законом має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСПЛ аналогічної позиції дотримується у справіand others v. The United Kingdom).
У рішенні в справі «The Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.
Колегія суддів зазначає, що недотримання положень в частині обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів не може мати негативні наслідки для такого військовослужбовця, а отже, й не може впливати на його особисті права, в тому числі на право отримання спірної додаткової винагороди.
З урахуванням вищевикладеного та, з урахуванням встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що суд першої дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не складення та неподання до ІНФОРМАЦІЯ_3 всіх необхідних документів, які підтверджують безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у конкретні проміжки часу за період з 01.10.2023 по 04.02.2024 та з 18.02.2024 по 20.02.2024 та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 скласти та направити до ІНФОРМАЦІЯ_3 всі необхідні документи, які підтверджують безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у конкретні проміжки часу за період з 01.10.2023 по 04.02.2024 та з 18.02.2024 по 20.02.2024.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 , оскільки відповідно до акту прийому-передачі №5718 (гриф) від 06.12.2023 року рота охорони 4-го ІНФОРМАЦІЯ_3 передана з підпорядкування військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 в підпорядкування військової частини НОМЕР_1 військової НОМЕР_5 .
Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Маслак Марії Станіславівни та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року - без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Мельничук В.П.