ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/238/25
Головуючий у першій інстанції – Костюкова Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/698/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.
секретар: Шкарупа Ю.В. 
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, Служба у справах дітей Киїнської сільської ради
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способів участі батька у вихованні дитини (суддя Костюкова Т.В.), ухвалене у м.Чернігів, 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити способи його участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у такій формі: 
- на час відсутності дитини в Україні: 1) систематичні побачення на території України, а саме не менш ніж 1 раз на чотири місяці тривалістю не менше 7 днів; 2) тричі на тиждень за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, у період часу з 16-00 год. до 18-00 год. у вигляді телефонного чи інтернет спілкування; 
- після повернення дитини в Україну: 1) систематичні побачення у будні дні з понеділка по п`ятницю у вільний від відвідування дитячого садка/школи час з 15-00 год. до 19-00 год.; 2) відвідування місця реєстрації та проживання батька з п`ятниці, зокрема після дитячого садка/школи, по неділю включно два рази на місяць за попереднім погодженням з матір`ю; 3) відвідування місця реєстрації та проживання батька у літній період/під час літніх канікул, зокрема один місяць та п`ятнадцять днів з них, який попередньо погоджуватиметься з матір`ю, а також під час осінніх, зимових та весняних канікул – на строк не менше половини відповідних термінів канікул.
Позов мотивовано тим, що сторони перебувають у шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На початку 2024 року в зв`язку з погіршенням безпекової ситуації в Україні, постійними тривогами сторонами було прийнято спільне рішення про виїзд дружини з донькою за кордон – до Великобританії. Спілкування ОСОБА_1 з дружиною та донькою здійснювалося за допомогою месенджерів та відеозв`язку. З часом стосунки сторін на відстані почали погіршуватись, а спілкування та участь у вихованні доньки були суттєво обмежені з боку дружини. За доводами позивача, на даний час відповідачка фактично позбавила його можливості спілкуватися з донькою та приймати участь ним, як батьком, у житті дитини. З метою реалізації прав батька по відношенню до його дитини, передбачених Сімейним кодексом України, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2025 року позов задоволено; визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час проживання дитини за кордоном систематичні побачення на території України, а саме не менш ніж 1 раз на чотири місяці тривалістю не менше 7 днів; відстрочено виконання рішення в даній частині до закінчення дії воєнного стану на території України; на час дії воєнного стану в Україні та перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у цей період за кордоном зобов`язано матір дитини ОСОБА_2 організувати спілкування доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку або інтернет спілкування тричі на тиждень з 16:00 години до 18:00 години, визначений за попередньою домовленістю сторін; після повернення дитини в Україну визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі: систематичних побачень у будні дні з понеділка по п`ятницю у вільний від відвідування дитячого садка/школи час з 15 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; відвідування місця реєстрації та проживання батька з п`ятниці, зокрема після дитячого садка/школи, по неділю включно два рази на місяць за попереднім погодженням з матір`ю; відвідування місця реєстрації та проживання батька у літній період/під час літніх канікул, зокрема один місяць та п`ятнадцять днів з них, який попередньо погоджуватиметься з матір`ю, а також під час осінніх, зимових та весняних канікул - на строк не менше половини відповідних термінів канікул; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 грн. Рішення суду мотивовано тим, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Врахувавши вік дитини, якій на час ухвалення рішення виповнилося 3 повних роки, суд зауважив, що спілкування дитини з батьком саме по відеозв`язку відповідатиме її інтересам, адже візуальне сприйняття нею батька є передумовою гармонійних відносин і налагодження взаємозв`язку між ними як батьком і дитиною в подальшому. Суд не прийняв доводи сторони відповідача відносно того, що позовна вимога щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини після повернення в Україну є передчасною, з огляду на те, що задоволення чи відповідно відмова в задоволенні позовних вимог щодо визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини не залежить від місця знаходження дитини на час розгляду справи.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду і ухвалити нове рішення про залишення позову без задоволення. Апеляційна скарга мотивована тим, що в даній справі службами у справах дітей (органами опіки та піклування) не було надано жодного письмового висновку, який би містив оцінку умов проживання дитини, її вікових та психологічних особливостей, ступеня прив`язаності до кожного з батьків, а також рекомендації щодо доцільного та безпеченого порядку участі батька у вихованні дитини, тобто вказані служби були залучені судом як треті особи виключно формально. Вказує, що суд не з`ясував причин ненадання такого висновку, не вжив заходів для його витребування та не навів у рішенні жодної мотивованої оцінки відсутності обов`язкового доказу. За доводами ОСОБА_2 , судом не взято до уваги тих обставин, що малолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю з 2024 року проживає за межами України у Великобританії. Натомість судом встановлено надмірний та непропорційний графік, який фактично прирівнює батька, який проживає окремо, до того з батьків, з ким постійно проживає дитина, а саме: щоденне спілкування у будні дні; регулярне багатоденне перебування двічі на місяць; тривале літнє перебування строком 1 місяць 15 днів; не менше половини відповідних термінів канікул. Також відповідачка вказує, що судом не досліджено психологічну готовність дитини до тривалої розлуки з матір`ю, не залучено жодного висновку фахівця щодо можливого впливу такого порядку на психічний стан дитини. Крім того, ОСОБА_2 вважає розмір стягнутих з неї витрат на правову допомогу адвоката значно завищеним і таким, що не відповідає умовам договору та фактично виконаним роботам. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів оплати таких послуг.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Позивач вказує, що факту неможливості підготовки та подання органом опіки та піклування відповідного висновку суд дав мотивовану оцінку в оскаржуваному рішенні, пославшись при цьому на постанову Об`єднаної палати КЦС ВС від 11 грудня 2023 року у справі №523/19706/19. ОСОБА_1 звертає увагу, що в даній справі спір між сторонами обумовлений тим, що відповідачка виїхала за межі України разом із малолітньою донькою сторін і перешкоджає позивачу приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Всі визначені законодавством способи вирішення спору в позасудовому порядку, в тому числі і звернення позивача в порядку ст.158 СК України до органу опіки та піклування з метою вирішення спору щодо участі батька у вихованні дитини, були безрезультатними саме з причин того, що відповідачка з дитиною не проживає на території України. ОСОБА_1 вважає недоречним твердження представника відповідача щодо неготовності дитини до тривалої розлуки з матір`ю, оскільки визначені судом способи участі позивача у вихованні доньки на час воєнного стану обмежені виключно спілкуванням в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку або інтернет спілкування, а на час проживання дитини за кордоном побаченнями на території України, систематичність яких становить лише 3 рази на рік загальною тривалістю 21 день. Позивач просить врахувати, що погоджений між ним та адвокатом Березовським О.Д. розмір гонорару за юридичні послуги склав 15 000 грн, цей розмір підтверджений відповідними доказами та враховував обсяг наданих та виконаних робіт. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає. 
По справі встановлено, що сторони з 31 травня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька - ОСОБА_3 (а.с.7, 8).
Сторони не заперечують, що на початку 2024 року за спільним рішенням чоловіка і дружини ОСОБА_2 з донькою виїхали до Великобританії. 
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради із заявою про визначення йому способів участі у вихованні малолітньої доньки (а.с.19-21).
У відповідь Управління повідомило, що у зв`язку з відсутністю матері та дитини на території міста Чернігова на даний час розглянути спір між батьками та визначити порядок участі заявника у вихованні дитини неможливо (а.с.22).
Згідно з інформацією Державної прикордонної служби України від 24 лютого 2025 року ОСОБА_5 виїхала за межі України 31 січня 2024 року, повернулася - 27 лютого 2024 року; виїхала - 12 березня 2024 року, повернулася - 19 травня 2024; виїхала - 13 червня 2024 року (а.с.49).
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно із статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.
У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.
Повноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам.
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).
Згідно з частиною першою статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків, опікунів та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення ЄСПЛ від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Матеріали не містили відомостей про те, що особиста зустріч батька з дитиною становила ризик для добробуту чи безпеки дитини. Крім того, судом констатовано неврахування національними судами положень статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) зробила висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 07 серпня 2024 року у справі № 742/3278/23 (провадження № 61-7675св24), від 08 травня 2024 року у справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23) та інші).
Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності.
Суд наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Встановивши, що між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні доньки, суд першої інстанції дійшов у цілому правильного висновку про наявність підстав для визначення способів участі батька у вихованні дитини.
Посилання ОСОБА_2 на обов`язковість висновку органу опіки та піклування щодо вирішення даного спору не можуть бути прийняті судом до уваги.
Так, нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Однак винесення рішення в справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України.
Такі висновки сформульовані Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року в справі № 523/19706/19.
Висновок органу опіки та піклування є одним із засобів доказування, який, як і інші докази, не має для суду наперед встановленої сили.
У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №559/1215/19-ц, на яку відповідачка посилається в своїй апеляційній скарзі, підтверджується, що письмовий висновок органу опіки та піклування виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей.
У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, дотримано встановленої статтею 19 СК України вимоги обов`язкової участі органу опіки та піклування, оскільки третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, є Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради. 
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2025 року зобов`язано Управління (службу) у справах дітей Чернігівської міської ради надати суду висновок щодо розв`язання спору у даній справі.
У своїх поясненнях вказана третя особа вказувала про неможливість провести бесіду з дитиною та матір`ю, а також неможливість провести обстеження умов проживання дитини.
У зв`язку із тим, що зареєстроване місце проживання дитини з матір`ю в с.Киїнка Чернігівського району Чернігівської області, ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей Киїнської сільської ради.
У своїй заяві про розгляд справи без участі Служба у справах дітей Киїнської сільської ради повідомила суд, що відповідачка в телефонній розмові вказувала, що вона з дитиною не проживає на території Киїнської сільської ради.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не з`ясував причин ненадання висновку органу опіки та піклування і не вжив заходів для його витребування та не навів жодної мотивованої оцінки його відсутності, спростовуються матеріалами справи.
При цьому, неможливість надання висновку органом опіки та піклування пов`язане з об`єктивними причинами, а саме - відсутністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на території України.
У той же час, у матеріалах справи достатньо доказів для можливості визначення ОСОБА_1 способів участі у вихованні дитини.
Зважаючи на те, що дитина проживає за кордоном, а її мати перешкоджає батькові дитини у їх спілкуванні, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про зобов`язання ОСОБА_2 на час дії воєнного стану в Україні та перебування ОСОБА_3 у цей період за кордоном організувати спілкування доньки з батьком в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку або інтернет спілкування тричі на тиждень з 16:00 години до 18:00 години, визначений за попередньою домовленістю сторін.
Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такими, що частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо встановлення надмірного та непропорційного графіку спілкування батька з донькою.
Суд апеляційної інстанції враховує, що станом на час розгляду справи ОСОБА_3 виповнилося три повні роки, вона майже два роки проживає з матір`ю за кордоном і за цей час рідко бачилася зі своїм батьком, а тому встановлення побачень батька з донькою протягом не менше семи днів призведе до досить тривалої розлуки дитини з матір`ю, що може негативно позначитися на її психоемоційному стані. Отже, суд вважає пропорційнішим і таким, що дозволить забезпечити найкращі інтереси дитини, розумний баланс у праві на участь обох батьків у вихованні дитини, поступово відновити особисте спілкування батька з донькою, такий спосіб його участі у вихованні дитини: перша і третя п`ятниця кожного місяця, забираючи дитину о 15 год. 00 хв. і повертаючи в родину матері ОСОБА_2 щосуботи о 19 год. 00 хв.
Встановлена судом першої інстанції тривалість побачень у літній період протягом півтора місяці є занадто тривалою для дитини такого віку, відтак апеляційний суд встановлює їх щороку в літній період на 30 днів поспіль.
При цьому, при встановленні зазначених способів участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язковим є врахування: бажання дитини, задовільного стану здоров`я дитини, попередження матері за добу про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення, повідомлення матері про місце перебування дитини, обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час, дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку.
Зважаючи на введений в Україні воєнний стан, постійну загрозу обстрілів, постійні повітряні тривоги, відключення електроенергії, виконання рішення суду в частині встановленого графіку зустрічей ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 належить відстрочити до закінчення або припинення дії воєнного стану на території України.
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив у тому числі встановити систематичні побачення з дитиною у вільний від відвідування садка/школи час та на час канікул. Проте, вбачається, що дитина ще не досягла шкільного віку, обставини щодо можливості та часу повернення дитини в Україну наразі встановити неможливо, як і відвідування нею дитячого садка на території України, а тому в цій частині відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів зауважує, що правосуддя у справах про піклування дітей завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунками між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ може бути тимчасовою і нетривалою. Відтак, сторони не позбавлені можливості з урахуванням вікових змін та особливостей формування соціальних та сімейних зв`язків дитини звернутися згодом до суду з позовом про зміну порядку спілкування батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 .
Доводи відповідачки, що суд визначив порядок участі батька без оцінки віку, психологічних потреб та безпеки малолітньої дитини, не заслуговують на увагу.
Так, відсутність висновку фахівця щодо можливого впливу визначеного порядку спілкування батька з донькою на психічний стан дитини пов`язаний з не проживанням ОСОБА_3 на території України. При цьому ОСОБА_2 , з якою наразі проживає донька сторін, не була позбавлена можливості надати такий висновок. 
Судом враховано найкращі інтереси дитини і надано оцінку її безпеці, оскільки виконання рішення суду відстрочено в частині особистих зустрічей позивача з донькою до закінчення або припинення дії воєнного стану на території України. Судом не встановлювався обов`язок перетину кордону дитиною.
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, враховуючи, що виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком.
Також не заслуговують на увагу твердження відповідачки про завищений розмір стягнутих з неї витрат на правничу допомогу та невідповідність його умовам договору і фактично виконаним роботам.
За матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору №1-2025/ц про надання правничої допомоги від 14 січня 2025 року ОСОБА_1 доручає, а адвокат Березовський О.Д. бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу ОСОБА_1 у правовідносинах між ним та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме в питанні усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні його з рідною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначенні способів його участі у вихованні доньки (а.с.26-28). Пунктами 4.1., 4.2. вказаного договору встановлено, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. При визначенні розміру гонорару враховується, зокрема: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката.
Згідно з розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу адвокатом Березовським О.Д. надано правничу допомогу ОСОБА_1 наступного змісту та характеру: усна юридична консультація щодо характеру спірних правовідносин, суті порушеного права та способів його захисту, визначення обсягу документів, необхідних для складання позовної заяви – 10.01.2025р. 30 хв. – 500 грн; ознайомлення та аналіз документів, встановлення фактичних обставин справи, виготовлення копій наданих документів, підготовка та підписання договору про надання правничої допомоги – 14.01.2025р. 1 год. – 1500 грн; аналіз чинного законодавства, аналіз інформації, отриманої клієнтом з Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради, пошук та аналіз відповідної судової практики, формування правової позиції з максимальним захистом прав та інтересів клієнта, розробка стратегії та методів захисту прав клієнта, надання консультацій та узгодження правової позиції з клієнтом, підготовка позову до Чернігівського районного суду Чернігівської області – з 15.01.2025р. по 20.01.2025р. 32 год. – 8000 грн; роздрукування та завірення 3-х екземплярів позовної заяви з доданими до неї документами, сплата судового збору за подання позовної заяви, подача позовної заяви до канцелярії Чернігівського районного суду Чернігівської області – 20.01.2025р. 4 год. – 1000 грн; представництво інтересів клієнта та участь в судових засіданнях в Чернігівському районному суді Чернігівської області з послідуючим отриманням в канцелярії суду рішень та процесуальних документів у справі – планується (орієнтовні витрати часу від 1 год.) – 4000 грн; всього фактично підлягає сплаті – 15000 грн (а.с.32).
Відповідно до Акту прийому-передачі грошових коштів від 14 січня 2025 року ОСОБА_1 передав, а адвокат прийняв грошові кошти в сумі 15000 грн у зв`язку з виконанням договірних зобов`язань відповідно до умов укладеного 14 січня 2025 року між сторонами договору №1-2025/ц про надання правничої допомоги (а.с.31).
За матеріалами справи встановлено, що адвокат виготовив та підписав позовну заяву, клопотання до суду про приєднання до матеріалів справи копії відповіді про перетин ОСОБА_3 кордону, апеляційну скаргу на ухвалу Чернігівського районного суду від 18 березня 2025 року в частині зупинення провадження у справі, яку було задоволено постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 червня 2025 року. Крім того, адвокат Березовський О.Д. брав участь у всіх судових засіданнях суду першої інстанції, а саме: 18 березня 2025 року, яке тривало з 11:00 год. до 13:03 год.; 24 вересня 2025 року, яке тривало з 08:39 год. до 08:53 год.; 09 грудня 2025 року, яке тривало з 09:58 год. до 11:27 год.
Врахувавши предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і наявність клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір належних до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в 13000 грн.
Враховуючи викладене в сукупності, рішення суду першої інстанції належить змінити шляхом викладення абзаців 1-5 резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, служба у справах дітей Киїнської сільської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини - задовольнити частково.
Визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення днів зустрічей із дитиною з урахуванням бажання дитини; задовільного стану здоров`я дитини; попередження матері за добу про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення; повідомлення матері про місце перебування дитини; обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку за наступним графіком:
- перша і третя п`ятниця кожного місяця, забираючи дитину о 15 год. 00 хв. і повертаючи в родину матері ОСОБА_2 щосуботи о 19 год. 00 хв.;
- щороку в літній період на 30 днів поспіль.
Відстрочити виконання рішення суду в частині встановленого графіку зустрічей ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 до закінчення або припинення дії воєнного стану на території України.
На час дії воєнного стану в Україні та перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у цей період за кордоном зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 організувати спілкування доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку або інтернет спілкування тричі на тиждень з 16:00 години до 18:00 години, визначений за попередньою домовленістю сторін».
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що у задоволенні вимоги апеляційної скарги про залишення без задоволення позовних вимог фактично відмовлено, а лише змінено способи участі батька у вихованні дитини, відсутні підстави для покладення судових витрат, понесених відповідачкою, на позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив стягнути на його користь понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн, що включає в себе гонорар адвоката за підготовку та подачу до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу. До відзиву додано копію платіжної інструкції про сплату вказаних коштів, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу
Враховуючи, що в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 частково відмовлено, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2025 року змінити, виклавши абзаци 1-5 резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, служба у справах дітей Киїнської сільської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини - задовольнити частково.
Визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення днів зустрічей із дитиною з урахуванням бажання дитини; задовільного стану здоров`я дитини; попередження матері за добу про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення; повідомлення матері про місце перебування дитини; обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку за наступним графіком:
- перша і третя п`ятниця кожного місяця, забираючи дитину о 15 год. 00 хв. і повертаючи в родину матері ОСОБА_2 щосуботи о 19 год. 00 хв.;
- щороку в літній період на 30 днів поспіль.
Відстрочити виконання рішення суду в частині встановленого графіку зустрічей ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 до закінчення або припинення дії воєнного стану на території України.
На час дії воєнного стану в Україні та перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у цей період за кордоном зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 організувати спілкування доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку або інтернет спілкування тричі на тиждень з 16:00 години до 18:00 години, визначений за попередньою домовленістю сторін.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн за апеляційний розгляд справи. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року.

Головуючий: Судді: