ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" березня 2026 р.	 	Справа № 916/102/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю – АГРОФІРМА “МАЯК” (30500, Хмельницька обл., м. Полонне, вул. Лесі Українки, буд. 184; код ЄДРПОУ 03789324),
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРО ДІС” (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. 115, офіс 409; код ЄДРПОУ 42759761), 
про стягнення 672989,52 грн. 
За участю представників сторін:
від позивача – не з`явився;
від відповідача – не з`явився.
Обставини справи. 
Товариство з обмеженою відповідальністю – АГРОФІРМА “МАЯК” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРО ДІС” про стягнення 672989,52 грн, з яких: 631743,03 – основний борг; 14279,12 грн – 3% річних; 26967,37 грн. – інфляційні втрати. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд стягнути з відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу № 210325/1 від 21.03.2025.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2026 справу № 916/102/26 передано на розгляду судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.01.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю – АГРОФІРМА “МАЯК” (вх. суду № 108/26 від 15.01.2026) залишено без руху.
Ухвалою суду від 26.01.2026 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю – АГРОФІРМА “МАЯК” до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/102/26. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 03.03.2026 об 11:00 год. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 03.03.2026 об 11:00 год.
02 березня 2026 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю – АГРОФІРМА “МАЯК” надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи.
Вказану заяву позивача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 03.03.2026 закрито підготовче провадження у справі № 916/102/26. Постановлено здійснити розгляд справи № 916/102/26 по суті впродовж розумного строку. Призначено справу до судового розгляду по суті на 12:30 год. 31.03.2026.
30 березня 2026 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю – АГРОФІРМА “МАЯК” надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи.
Вказану заяву позивача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Представник позивача у судове засідання 31.03.2026 не з`явився.
Представник відповідача у судове засідання 31.03.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 
У судовому засіданні 31.03.2026 судом відповідно до ст. 240 ГПК України ухвалено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
ВСТАНОВИВ: 
Матеріали справи свідчать, що 21 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю – АГРОФІРМА “МАЯК” (надалі – продавець або позивач) і Товариством з обмеженою відповідальністю “АГРО ДІС” (надалі – покупець або відповідач) був укладений Договір купівлі-продажу № 210325/1 (надалі – Договір).
Відповідно до умов п. 1.1. Договору на умовах і в порядку, передбачених цим Договором, Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату. Предметом вказаного Договору є сільськогосподарська продукція та зазначається у Специфікаціях - невід`ємних частинах цього Договору.
Предметом цього Договору є сільськогосподарська продукція, яка надалі іменується ,,Товар’’ та зазначається у Специфікаціях – невід`ємних частинах цього Договору (п. 1.2. Договору).
Товар за даним Договором поставляється партіями протягом періоду, вказаного в Специфікаціях до цього Договору (п. 3.2. Договору).
Кількість та строк поставки, ціна та загальна вартість Товару для кожної партії, що поставляється згідно цього Договору, визначаються в Специфікаціях до цього Договору, які підписуються сторонами щодо кожної партії Товару та є невід`ємними частинами цього Договору (п. 3.3. Договору).
При поставці на умовах FCA – Покупець здійснює оплату кожної окремої автомобільної партії Товару в день завантаження в українських гривнях шляхом банківського переведення на розрахунковий рахунок Продавця суми коштів у розмірі 86% після виконання Продавцем п.5.4 цього Договору (п. 5.1. Договору).
Продавець зобов`язаний надати Покупцеві підписаний Договір, Специфікацію, видаткову накладну та рахунок на оплату (п. 5.4. Договору).
Продавець після поставки або передплати, в залежності від того, яка подія настала раніше, зобов`язується зареєструвати податкову накладну та/або розрахунки податкових коригувань до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – ЄРПН) з відповідним заповненням всіх обов`язкових реквізитів податкової накладної (у тому числі код товару згідно УКТ ЗЕД, що вказується у Специфікації) на повну суму поставки (або передплати), з урахуванням граничних строків, встановлених Податковим кодексом України (п. 5.7 Договору).
Доплата у розмірі 14% від вартості кожної окремої автомобільної партії Товару Покупцем здійснюється на протязі п`яти банківських днів після завершення (проведення) реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних належним чином виписаної податкової(їх) накладної(них) Продавцем, отримання оригіналів документів та виконання п.п. 5.4 та 6.4 Договору (п. 5.11 Договору).
Договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2025, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором (п. 9.1. Договору).
21 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю – АГРОФІРМА “МАЯК” та Товариством з обмеженою відповідальністю “АГРО ДІС” була оформлена Специфікація № 1, відповідно до якої сторони узгодили, зокрема, поставку Товару (кукурудзи) у кількості 500 тонн; ціна за одиницю Товару (тонну) з ПДВ – 10500,00 грн; строк поставки – до 15.04.2025 на умовах FCA згідно правил Інкотермс-2010.
На виконання Договору та Специфікації № 1 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 4953243,29 грн, що підтверджується видатковими накладними (т. 1, а.с. 21-24).
Договір, Специфікацію № 1 та видаткові накладні підписано представниками та скріплено печатками контрагентів.
Позивач зазначає, що після оплати відповідачем 4321500,26 грн вартості товару позивач забезпечив реєстрацію податкових накладних в ЄРПН (т.1, а.с. 25-28) у відповідності до вимог Договору, про що повідомив відповідача листом від 06.05.2025 № 340, зазначивши про необхідність оплати решти вартості Товару.
У гарантійному листі від 26.05.2025 № 260525/3 відповідач визнав той факт, що станом на 26.05.2025 існує залишок несплаченої заборгованості в розмірі 631743,03 грн, та повідомив, що виконання всіх зобов`язань буде здійснено у строк до 15.07.2025 включно. Однак розрахунку так і не було здійснено.
Як стверджує позивач, у зв`язку з порушенням відповідачем грошових зобов`язань за Договором по сплаті вартості товару на загальну суму 631743,03 грн, позивачем було нараховано відповідачу 3 % річних у розмірі 14279,12 грн та інфляційні втрати у розмірі 26967,27 грн.
Станом на час звернення позивача з позовною заявою до суду, відповідач обов`язок по сплаті загальної суми заборгованості не виконав.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю – АГРОФІРМА “МАЯК” підлягають задоволенню, з таких підстав.
Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Проаналізувавши зміст Договору № 210325/1 від 21.03.2025, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу у період з 24.03.2025 по 29.03.2025 товар на загальну суму 4953243,29 грн.
Факт поставки позивачем товару відповідачу підтверджено доданим до матеріалів справи видатковими накладними, які підписані сторонами без будь-яких претензій і зауважень.
Строк та умови здійснення відповідачем оплати вартості товару поставленого за Договором, визначені розділом 5 Договору.
Відповідно до умов п. 5.11. Договору кінцевим строком оплати поставленого товару є 14.04.2025, оскільки реєстрація податкової накладної відбулась 08.04.2025.
Таким чином, матеріали справі свідчать, що у відповідача виникли обов`язки в строк по 14.04.2025 оплатити отриманий за Договором Товар у 100% розмірі.
Проте, відповідачем в порушення приписів розділів 5 Договору та ч. 1 ст. 530 ЦК України не було здійснено повного розрахунку з позивачем за поставлений товар, що призвело до виникнення простроченої заборгованості у розмірі 631743,03 грн.
Доказів сплати або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 631743,03 грн відповідачем суду не надано.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 631743,03 грн є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 26967,37 грн та суми 3% річних у розмірі 14279,12 грн, суд дійшов до таких висновків.
Згідно із частинами першою, другою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже при нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.
Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних витрат, пені, 3% річних, та встановлено, що вони є вірними.
За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 26967,37 грн та суми 3% річних у розмірі 14279,12 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до умов частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8075,87 грн покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРО ДІС” (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. 115, офіс 409; код ЄДРПОУ 42759761) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРО ДІС” (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. 115, офіс 409; код ЄДРПОУ 42759761) суму основного боргу у розмірі 631743,03 грн, суму 3% річних у розмірі 14279,12 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 26967,37 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 8075,87 грн.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 06.04.2026.

Суддя Нікітенко С.В.