СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/3107/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.,
за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (вх.№2688Х/2) Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3107/25 (повний текст рішення складено та підписано 27.11.2025 суддею Жельне С.Ч. у приміщенні Господарського суду Харківської області) 
за позовом Харківської міської ради, м.Харків,
до Акціонерного товариства «Укрнафта», м.Київ,
про стягнення коштів 2048679,95 грн,-
ВСТАНОВИВ:
Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 2048679,95 грн за використання земельної ділянки по просп.Льва Ландау, 27/1, у м.Харкові з кадастровим номером 6310139600:08:022:0002 за період: з 01.01.2020 по 28.02.2022.
Позов обґрунтований тим, що відповідач є власником нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у власності позивача. У період з 01.01.2020 по 28.02.2022 відповідач фактично користувався земельною ділянкою безоплатно, без договору оренди, в результаті чого, на думку позивача, відповідач без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею; ці кошти на підставі частини 1 ст.1212 Цивільного кодексу України він зобов`язаний повернути позивачу.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3107/25 у позові відмовлено повністю. 
Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд мотивував його тим, що положення ст.1212 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки, ураховуючи умови підпункту «ї» пункту 31 договору обов`язок орендаря здійснювати плату за фактичне користування земельною ділянкою у розмірах, визначених цим договором, продовжує діяти та не припинений. Законом України «Про оренду землі», норми якого є спеціальними до даних правовідносин, та умовами договору передбачено права та обов`язки сторін у випадку припинення дії договору оренди землі. За умов існування між сторонами договірних правовідносин, у тому числі у зв`язку з припиненням дії договору/ закінченням строку його дії, помилковим є звернення до суду із позовом на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України, відтак, позивачем обрано неналежний спосіб захисту права відповідно до ст.1212-1214 Цивільного кодексу України. Також господарський суд зазначив, що, подаючи цей позов, позивач не визначив у якості підстав позову обставини невиконання або неналежного виконання відповідачем умов договору оренди землі. Крім того, під час розрахунку сум, заявлених до стягнення, позивач не урахував положення договору оренди землі щодо порядку та розміру плати за фактичне користування земельною ділянкою у разі її неповернення, а також не здійснив відповідного розрахунку згідно з умовами цього договору. Господарський суд дійшов висновку про те, що розрахунки, здійснені позивачем, всупереч вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору оренди землі, є неправильними, відтак позивач не довів належними доказами розмір заявлених у позові вимог, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх задоволення.
Позивач - Харківська міська рада, подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3107/25 скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; стягнути з Акціонерного товариства “Укрнафта” безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 2048679,95 грн за використання земельної ділянки по просп.Льва Ландау, 27/1, у м.Харкові, з кадастровим номером 6310139600:08:022:0002, за період: з 01.01.2020 по 28.02.2022; вирішити питання про розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем не надано доказів поновлення договору оренди на новий строк, зокрема, не надано доказів направлення позивачеві у встановлений строк повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі, як то унормовано пунктом 8 договору; доказів направлення проекту відповідної додаткової угоди; доказів узгодження істотних умов договору оренди, доказів прийняття позивачем рішення про поновлення договору оренди; доказів укладення відповідно додаткової угоди про поновлення договору оренди, доказів оскарження зволікання в укладення додаткової угоди тощо, відтак, договірні правовідносини між сторонами у період: з 01.01.2020 по 28.02.2022 відсутні, що у свою чергу, означає, що між сторонами з приводу земельної ділянки з кадастровим номером 6310139600:08:022:0002 виникли бездоговірні правовідносини, які регулюються, у тому числі ст.1212-1214 Цивільного кодексу України. Наявність між сторонами позадоговірних кондикційних правовідносин не є підставою для незастосування при визначенні розміру несплаченої відповідачем орендної плати за земельну ділянку, як безпідставно збережених грошових коштів, затвердженої у встановленому законом порядку нормативної грошової оцінки цієї ділянки. Також, на думку заявника апеляційної скарги, відсутність в матеріалах справи акту приймання-передачі земельної ділянки не спростовує дані щодо припинення речового права оренди, адже оформлення акту приймання-передачі земельної ділянки є наслідком припинення дії договору оренди, а не підставою його припинення. Крім того, скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.11.2021 у справі №922/247/21, щодо користування земельною ділянкою після закінчення строку дії укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки, яку Харківській міській раді не було повернуто. Харківська міська рада вважає, що обраний нею спосіб захисту є належним та ефективним, ураховуючи припинення строку дії договору оренди землі. Також під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем не надано належних та допустимих доказів для спростування розрахунку розміру безпідставно збережених коштів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3107/25 та ухвалено надіслати їх до Східного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №922/3107/25.
25.12.2025 матеріали справи надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2025 апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без руху. Встановлено заявнику апеляційної скарги 10-денний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3107/25. Розгляд скарги призначено на 11.02.2026 о 12:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 заяву представника Акціонерного товариства «Укрнафта», адвоката Зотова Т.В., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, задоволено. Ухвалено судове засідання 11.02.2026 о 12:30 год. та усі подальші судові засідання у справі №922/3107/25 проводити за участі представника Акціонерного товариства «Укрнафта», адвоката Зотова Т.В., у режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.
15.01.2026 від АТ «Укрнафта» через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив (вх.№640) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що Харківська міська рада ігнорує наявність договірних відносин, умови підпункту «ї» пункту 31 договору, поведінку сторін та обставини щодо наявності та фактичного виконання договірного зобов`язання, що свідчить про відсутність кондикційних правовідносин. Натомість сторони підпунктом «ї» пункту 31 договору визначили розмір плати за землю, яку має вносити АТ «Укрнафта» до моменту повернення земельної ділянки з кадастровим номером 6310139600:08:022:0002, тобто визначили порядок дій на майбутнє, врегулювали правовідносини від закінчення строку до моменту повернення земельної ділянки. На думку відповідача, вказана норма договору продовжила дію свідчить відсутність доказів повернення земельної ділянки, а також поведінка позивача, яка полягала у довготривалому прийнятті вказаного обов`язку. АТ «Укрнафта» наголошує на тому, що факт закінчення дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, тому положення ст.1212 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки, ураховуючи умови підпункту «ї» пункту 31 договору, обов`язок орендаря здійснювати плату за фактичне користування земельною ділянкою у розмірах, визначених цим договором, який продовжує діяти та не припинений. Щодо правових позицій Верховного Суду, на які посилаєтеся позивач, то, на думку відповідача, правові висновки, викладені у справі №922/247/21, ґрунтуються на інших фактичних обставинах, іншій поведінці сторін та іншій правовій природі спірних правовідносин, тому не можуть бути застосовані до даної справи. Також відповідач зазначає, що позивач понад 15 років продовжував приймати від відповідача орендну плату та не висловлював заперечень, правомірність дій відповідача підтверджується матеріалами податкової перевірки. Систематичне декларування та своєчасна оплата орендної плати свідчать про добросовісність та сумлінність поведінки відповідача, що узгоджується з принципом верховенства права та виключає можливість покладення на нього додаткових зобов`язань. Просить апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
У судовому засіданні 11.02.2026, яке проходило в режимі відеоконференції, представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити апеляційну скаргу.
Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу. Просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду – без змін.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 повідомлено учасників справи про оголошення перерви у судовому засіданні до 19.02.2026 до 15:30 год.
У судовому засіданні 19.02.2026 розгляд справи продовжено зі стадії, на якій було оголошено перерву.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи та вимоги, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає таке.
09.10.2007 між Харківською міською радою та ВАТ «Укрнафта» укладено договір оренди землі, відповідно до пункту 1 якого на підставі рішень Харківської міської ради від 23.12.2005 №257/05 «Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» та від 27.09.2006 №122/06 «Про внесення змін до рішень сесій Харківської міської ради», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення – землі транспорту, яка знаходиться: м.Харків, пр.Пятдесятиріччя СРСР, 27/1 (нині - просп.Льва Ландау, 27/1). 
Відкритим акціонерним товариством «Укрнафта» змінено організаційно-правову форму на Акціонерне товариство «Укрнафта».
В оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0,2145 га, під забудовою 0,0111га, інших угідь 0,2034 га (пункт 2 договору).
Згідно з пунктом 3 договору на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна – на праві колективної власності нежитлова будівля: літ.«А-1», інших об`єктів інфраструктури немає.
Відповідно до плану земельної ділянки, в оренду передано земельну ділянку, з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002, площею 0,2145 га.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 886064 гривень (пункт 5 договору).
Згідно з пунктом 8 договір укладено строком до 01.09.2010. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
У пункті 9 договору сторони погодили, що орендна плата на земельну ділянку вноситься орендарем у грошовій формі на рахунок Державного казначейства у Харківській області. Інформація щодо реквізитів отримується у відповідному органі державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки. Розмір орендної плати за земельну ділянку в місяць згідно з довідкою №1054/07 від 15.06.2007 становить 7383,87 грн.
Відповідно до пункту 10 договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.
Орендна плата за земельну ділянку сплачується рівними частками щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пункт 11 договору).
Платіжне доручення або квитанція мають містити в кодовому рядку обов`язкову інформацію про номер державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, за яку справляється плата, та строк, за який здійснюється платіж (пункт 12 договору). 
Відповідно до пункту 13 договору розмір орендної плати переглядається у разі: а) зміни умов господарювання, передбачених договором; б) зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів; в) внаслідок інфляції щорічно; г) погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; д) в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 15 договору земельна ділянка передається в оренду для обслуговування стаціонарної АЗС з пунктом по продажу супутніх товарів з розташуванням спеціальних конструкцій, призначених для розміщення реклами робіт (послуг, що надаються АЗС).
Цільове призначення земельної ділянки – землі транспорту (пункт 16 договору).
У пункті 20 договору передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом десяти днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.
Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівно з тим, у якому він одержав її в оренду (пункт 21 договору).
Пунктом 30 договору передбачено права орендаря, зокрема, у разі належного виконання своїх обов`язків відповідно до умов договору має за інших рівних умов переважне право на поновлення цього договору після закінчення строку його дії у порядку, визначеному у пункті 8 договору (підпункт «д» пункту 30 договору).
До обов`язків орендодавця у відповідно до пункту 31 договору віднесено приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; сплачувати оренду плату в строки та розмірах, встановленими цим договором (підпункти «а» та «б» пункту 31 договору).
Також орендар зобов`язаний при передачі земельної ділянки орендодавцю до підписання акту прийому-передачі привести земельну ділянку у придатний для подальшого використання стан, у тому числі усунути недоліки, вказані орендодавцем. Приведення земельної ділянки у придатний стан включає в себе благоустрій території та інші дії за необхідністю, при цьому за орендарем залишається право власності на всі будівлі, які будуть збудовані на ділянці у відповідності до вимог чинного законодавства України (підпункт «з» пункту 31 договору).
За умовами договору неповернення земельної ділянки в зазначений термін не звільняє орендаря від плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за землю у цьому випадку вноситься у розмірах, визначених цим договором (підпункт «ї» пункту 31 договору).
Згідно з пунктом 35 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується в судовому порядку.
Відповідно до пункту 36 договору дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено (підпункт «а» пункту 36 договору).
Вказаний договір зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» у Державному реєстрі земель 13.12.2007 за №440767100101.
Факт передачі земельної ділянки підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки від 17.12.2007, складеним сторонами, в якому, зокрема, зазначено, що на підставі договору оренди землі від 13.12.2007 №440767100101 орендарю передано земельну ділянку строком до 01.09.2010, площею 0,2145 га, для обслуговування стаціонарної АЗС з пунктом по продажу супутніх товарів з розташуванням спеціальних конструкцій, призначених для розміщення рекламних робіт (послуг, що надаються АЗС) (а.с.33 на звороті, том 1).
Проте з дня припинення дії договору оренди землі від 09.10.2007 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002, площею 0,2145 га, по просп.Льва Ландау, 27/1 у м. Харкові - 01.09.2010 та по теперішній час, відповідач використовує її без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав відповідно до ст.125, 126 Земельного кодексу України.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.08.2025 №440283862 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 71,9 кв.м, по просп.Льва Ландау, 27/1 у м.Харкові зареєстроване з 16.12.2014 по теперішній час за АТ «Укрнафта» на підставі договору купівлі-продажу від 21.07.2004 №5573, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В. 
Вищевказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.08.2020 №НВ-000539085202 площа земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002 складає 0,2145 га, сформована земельна ділянка 14.12.2007. Вищевказана земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид використання - для обслуговування стаціонарної АЗС з пунктом по продажу супутніх товарів з розташуванням спеціальних конструкцій, призначених для розміщення реклами робіт (послуг, що надаються АЗС) (а.с.21-22, том 1).
Згідно з листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 19.06.2025 №13391/5/20-40-04-07-12 відповідач обліковується платником податку за земельну ділянку, площею 0,2145 га, по просп.Льва Ландау, 27/1, у м.Харкові (а.с.25-26, том 1).
За даними податкових декларацій з плати за землю відповідачем задекларовано до сплати та сплачено за земельну ділянку, загальною площею 0,2145 га: за 2020 рік - 210824,53 грн, за 2021 рік - 210824,53 грн, за 2022 рік - 231906,98 грн орендної плати.
Позивачем розрахунок розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати здійснювався на підставі Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі у м.Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради №41/08 від 27.02.2008, зі змінами (Положення №41/08) та витягу від 13.07.2020 №4750 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002, загальною площею 0,2145 га, по просп.Льва Ландау, 27/1, у м.Харкові.
Харківська міська рада, звертаючись з даним позовом, зазначала, що відповідач з дня припинення дії договору оренди землі від 09.10.2007 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002, загальною площею 0,2145 га, по просп.Льва Ландау, 27/1 у м.Харкові - 01.09.2010 та по теперішній час, використовує її без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав відповідно до ст.125, 126 Земельного кодексу України, відтак у період: з 01.01.2020 по 28.02.2022 не сплачував за користування даною земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 2048679,95 грн. На підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України просив стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 2048679,95 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд зазначав, що за умов існування між сторонами договірних правовідносин, у тому числі у зв`язку з припиненням дії договору/закінченням строку його дії, помилковим є звернення до суду із позовом на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України, відтак, у даному випадку обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові.
Апеляційна скарга, зокрема, обґрунтована тим, що договірні правовідносини між сторонами у період: з 01.01.2020 по 28.02.2022 відсутні, отже, між сторонами з приводу земельної ділянки з кадастровим номером 6310139600:08:022:0002 виникли бездоговірні правовідносини, які регулюються ст.1212-1214 Цивільного кодексу України.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Статтями 122, 123, 124 Земельного Кодексу України встановлено, що міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.
Згідно зі ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до підпунктів 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Отже, чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, водночас, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1. ст.14 Податкового кодексу України).
Предметом позову у даній справі є вимоги Харківської міської ради про стягнення з АТ «Укрнафта» безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою відповідачем без оформлення у спірний період правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою, що належить до комунальної власності.
Як свідчать матеріали справи, право власності на нежитлову будівлю літ.«А-1», загальною площею 71,9 кв.м, по просп.Льва Ландау, 27/1, у м.Харкові зареєстроване з 16.12.2014 по теперішній час за АТ «Укрнафта» на підставі договору купівлі-продажу від 21.07.2004 №5573.
Вказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002, право користування якою відповідачем не оформлено.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.08.2020 №НВ-000539085202 площа земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002 складає 0,2145 га, сформована земельна ділянка 14.12.2007. Вищевказана земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид використання - для обслуговування стаціонарної АЗС з пунктом по продажу супутніх товарів з розташуванням спеціальних конструкцій, призначених для розміщення реклами робіт (послуг, що надаються АЗС) (а.с.21-22, том 1).
09.10.2007 між Харківською міською радою та ВАТ «Укрнафта» укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» у Державному реєстрі земель 13.12.2007 за №440767100101, відповідно до умов якого АТ «Укрнафта» передано в оренду земельну ділянку по просп.Льва Ландау, 27/1 у м.Харкові, загальною площею 0,2145 га, (кадастровий номер 6310136900:08:022:0002), несільськогосподарського призначення - землі транспорту для обслуговування стаціонарної АЗС з пунктом продажу супутніх товарів з розташуванням спеціальних конструкцій, призначених для розміщення рекламних робіт (послуг, що надаються АЗС), строком до 01.09.2010.
Харківська міська рада стверджує, що АТ «Укрнафта» з дня припинення дії договору оренди землі від 09.10.2007 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002, загальною площею 0,2145 га, по просп.Льва Ландау, 27/1 у м.Харкові - 01.09.2010 та по теперішній час, використовує її без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав відповідно до ст.125, 126 Земельного кодексу України.
За даними податкових декларацій з плати за землю, АТ «Укрнафта» задекларовано до сплати та сплачено за земельну ділянку, загальною площею 0,2145 га: за 2020 рік - 210824,53 грн, за 2021 рік - 210824,53 грн, за 2022 рік - 231906,98 грн орендної плати.
Ураховуючи вищенаведене, АТ «Укрнафта» у період: з 01.01.2020 по 28.02.2022 не сплачувало у встановленому законодавчими актами розмірі плату за користування земельною ділянкою по просп.Льва Ландау, 27/1, у м.Харкові, внаслідок чого зберегло за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою, майно - грошові кошти за орендну плату у сумі 2048679,95 грн.
Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному статтею 1212 Цивільного кодексу України.
Згідно зі статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.
Судова колегія ураховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, в якій зазначено, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
Таким чином, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є спірна земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав, за користування якою Харківська міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти.
Також, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі №922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.06.2020 у справі № 922/2845/19, від 25.02.2020 у справі №922/748/19, від 17.03.2020 у справі №922/2413/19, від 10.02.2020 у справі № 922/981/18, від 28.02.2020 у справі №913/169/18.
Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2048679,95 грн відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України.
Отже, сутність спору полягає у спонуканні відповідача до повернення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки, яка є комунальною власністю позивача.
Як свідчать матеріали справи, відповідач, як покупець нерухомого майна, що розташоване на спірній земельній ділянці, після закінчення 01.09.2010 дії договору оренди земельної ділянки, зокрема, у період з 01.01.2020 по 28.02.2022 фактично використовував земельну ділянку без достатніх правових підстав.
Наведеним підтверджується правомірність звернення позивача про стягнення з відповідача, як власника нерухомого майна, коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване, без правових підстав такого використання земельної ділянки, зокрема, у період: з 01.01.2020 по 28.02.2022.
Отже, у даному випадку обов`язок відповідача сплатити суму безпідставно збережених коштів виникає в силу самого користування ним спірною земельною ділянкою без сплати орендної плати, і не залежить від того, чи сталося це внаслідок поведінки набувача, потерпілого чи інших осіб, або сталось поза їх волею.
Колегія суддів зазначає, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і у такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов, як фактичний добросовісний землекористувач.
Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, в обраний позивачем спосіб захисту відбувається відновлення справедливої рівноваги між правами та обов`язками сторін спору, встановлення якої ґрунтується на визначеній нормами земельного законодавства умові платності використання земельної ділянки.
Оскільки у відповідача відсутня правова підстава для набуття (збереження) спірної земельної ділянки, тому у Харківської міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів у порядку ст.1212 Цивільного кодексу України.
Ухвалюючи оспорюване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доказів повернення орендарем земельної ділянки, яка є предметом договору, зокрема, відповідного акту приймання-передачі матеріали справи не містять. Натомість, фактичне користування відповідачем спірної земельної ділянки після закінчення строку дії договору та, зокрема, у спірний період (з 01.01.2020 по 28.02.2022) підтверджується матеріалами справи. Господарський суд урахував положення підпункту «ї» пункту 31 договору, а також ту обставину, що неповернення земельної ділянки, не зважаючи на закінчення строку дії договору, не звільняють орендаря від плати за фактичне користування земельною ділянкою у розмірах, визначених цим договором. Оскільки відповідач у порушення умов договору не повернув земельну ділянку орендодавцеві та продовжував здійснювати фактичне використання земельної ділянки у спірний період, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідно до підпункту «ї» пункту 31 договору орендодавець (позивач) має правові підстави вимагати плату за землю у порядку та розмірах, визначених саме умовами даного договору. З огляду на викладене, господарський суд виснував, що положення статті 1212 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки, ураховуючи умови підпункту «ї» пункту 31 договору обов`язок орендаря здійснювати плату за фактичне користування земельною ділянкою у розмірах, визначених цим договором, продовжує діяти та не припинений. Відтак, за умов існування між сторонами договірних правовідносин, у тому числі у зв`язку з припиненням дії договору/закінченням строку його дії, помилковим є звернення до суду із позовом на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України. Таким чином, спірні правовідносини мають договірний характер, що виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок господарського суду помилковим, зважаючи на таке.
Частиною 1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» (у реакції, чинній на час укладення договору) договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
За змістом пункту 8 договору оренди від 09.10.2007, договір укладено строком до 01.09.2010.
Умовами вказаного пункту також встановлено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Таким чином, умовами договору сторони визначили алгоритм дій у разі припинення строку дії договору.
Матеріалів справи не містять доказів того, що на виконання умов договору, орендар, у встановлений договором строк, здійснив письмове повідомлення орендодавця про намір продовжити дію цього договору.
Оскільки строк, на який укладено договір оренди закінчився 01.09.2010, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для твердження про наявність договірних правовідносин між сторонами у період, визначений позивачем для стягнення безпідставно збережених коштів.
Відсутність у матеріалах справи акту приймання-передачі земельної ділянки не спростовує факту припинення речового права оренди після 01.09.2010.
Водночас, оформлення акту приймання-передачі земельної ділянки є наслідком припинення дії договору оренди, а не підставою для його припинення.
У порядку частини 4 ст.263 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів ураховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №922/247/21, де, скасовуючи судові рішення у справі, Верховний Суд зазначив, що за змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутністю правової підстави вважається такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин та їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України. При цьому положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі шляхом розірвання договору (див. подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №915/411/19, від 21.02.2020 у справі №910/660/19, від 17.03.2020 у справі №922/2413/19). Відповідно до положень статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. За відсутності доказів поновлення такого договору в порядку, що визначений статтею 33 цього Закону або ж укладення нового договору оренди, відсутні й підстави для висновку про те, що орендар, який не повернув земельну ділянку за актом прийому-передачі, користується нею на відповідній правовій підставі, тому стягнення з такого орендаря безпідставно збереженої орендної плати в порядку приписів статті 1212 Цивільного кодексу України є цілком правомірним.
Аналізуючи висновки господарського суду про те, що у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 05.08.2020 за №НВ-0005390852020, право користування земельною ділянкою за відповідачем зареєстроване з 13.12.2007, водночас, не містить інформації щодо припинення цього речового права чи строку його дії, колегія суддів зазначає, що відомості з Державного земельного кадастру жодним чином не спростовують аргументи позивача про відсутність оформленого права користування спірною земельною ділянкою у спірний період: з 01.01.2020 по 28.02.2022.
У контексті зазначеного, колегія суддів зазначає, що до 01.01.2013 діяла норма про обов`язкову державну реєстрацію договорів оренди землі та про набрання чинності такими договорами після їх державної реєстрації. 
Таким чином, відлік строку дії договорів, підписаних до 01.01.2013, розпочинався від дати їх державної реєстрації.
З 01.01.2013 державна реєстрація договорів оренди землі не здійснюється у Державному реєстрі земель. Натомість, проводиться державна реєстрація права оренди земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України).
Доказів укладення між сторонами нового договору щодо оренди спірної земельної ділянки чи доказів внесення сторонами змін до договору щодо подовження строку його дії шляхом укладення письмових додаткових угод, матеріали справи не містять. 
Таким чином, з огляду на положення ст.93, 125 Земельного кодексу України, статті 17 Закону «Про оренду землі», судова колегія зазначає, що відповідач користується спірною земельною ділянкою поза межами строку дії договору, без укладення відповідного договору. Оскільки договір припинив свою дію, встановлені договором умови не можуть бути застосовані до спірного періоду. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.02.2021 у справі №804/4362/18 зазначила, оскільки договір оренди землі припинився у зв`язку з настанням певного факту, визначеного законом - закінченням строку, на який його було укладено, нарахування до сплати орендної плати після закінчення строку дії договору, є безпідставним.
Близькі за змістом висновки щодо відсутності підстав для плати за користування майном після закінчення строку, на який його було укладено, містяться у постанові Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19, а саме: договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин. Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Господарський суд, ухвалюючи оспорюване рішення, узяв до уваги доводи відповідача щодо внесення останнім плати за земельну ділянку у спірний період відповідно до підпункту «ї» пункту 31 договору, на підтвердження чого відповідач подав податкові декларації, платіжні доручення та акт Державної податкової служби України від 28.06.2023 №1357/Ж5/31-00-07-01-03-20/00135390 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ «Укрнафта».
Колегія суддів зазначає, що вказаний акт ДПСУ не має для суду заздалегідь встановленої сили, оскільки складання такого акту не підтверджує наявність правових підстав використання земельної ділянки після припинення строку дії договору оренди та у заявлений позивачем спірний період стягнення безпідставно збережених коштів, тому не може бути урахований під час розгляду справи, як документ, яким спростовуються позовні вимоги Харківської міської ради.
Також, господарським судом встановлено, що розрахунки, здійснені позивачем всупереч вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору оренди, відтак, є неправильними.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними, виходячи з такого.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку земель» об`єктами оцінки земель є: територія адміністративно-територіальних одиниць або їх частин, території оціночних районів та зон, земельні ділянки чи їх частини або сукупність земельних ділянок і прав на них, у тому числі на земельні частки (паї), у межах території України.
Згідно з частиною 4 статті 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років.
Частиною 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з положеннями частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.
За змістом частини 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0005390852020 від 05.08.2020, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002- 1.11.3 (а.с.21, том 1).
Листом Держкомзему України від 24.04.1998 №14-1-7/1205 затверджено Український класифікатор цільового використання землі (УКЦВЗ). Відповідно до вказаного класифікатора, код 1.11.3. відповідає цільовому призначенню - Роздрібної торгівлі та комерційних послуг.
Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (КВЦПЗ).
Відповідно до пункту 1.2 КВЦПЗ код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі.
КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.
Статтею 20 Земельного кодексу України передбачено, що при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.
При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.
Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.
Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру.
Віднесення земельних ділянок до певних категорії та виду цільового призначення земельних ділянок має відповідати класифікатору та правилам, зазначеним в абзаці першому цієї частини.
Пунктом 117 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012, встановлено, що відомості (зміни до них) про зареєстровані земельні ділянки вносяться до Державного земельного кадастру в разі внесення змін до відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього порядку відкрито Поземельну книгу.
Згідно з пунктом 118 Порядку внесення до Поземельної книги відомостей (змін про них) про зареєстровану земельну ділянку (крім випадків, зазначених у пункті 119 цього Порядку) здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності відповідно до документації, що є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них) (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).
Частиною 2 ст.21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони); на підставі проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.
Частиною 1 статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування ґрунтів.
Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489 затверджено Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, який визначає процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів.
Пунктом 3 Розділу І вказаного Порядку інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель населених пунктів є затверджені генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій і детальні плани територій, відомості Державного земельного кадастру, дані інвентаризації земель та державної статистичної звітності.
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, визначення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів здійснюється за формулою:
Цн = В * Нп / Нк * Кф * Км
де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях);
В - витрати на освоєння та облаштування території з розрахунку на квадратний метр (у гривнях);
Нп - норма прибутку (6%);
Нк - норма капіталізації (3%);
Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки;
Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки.
Відповідно до пункту 5 Розділу ІІ Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306 (додаток 1).
Додатком 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів (пункт 5 розділу ІІ) визначено коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф).
У Примітках до додатку зазначено, що, у разі, якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0.
Колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002, по просп.Льва Ландау, 27/1 у м.Харкові, відсутній код КВЦПЗ, а наявний код УКЦВЗ - 1.11.3 (а.с.21, том 1), що не є тотожнім. 
У витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.07.2020 №4750 у графі «цільове призначення земельної ділянки» зазначено: «у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель» (а.с.24, том 1).
Отже, матеріали справи не містять доказів того, що у відомостях про земельну ділянку з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002 наявний код Класифікації видів цільового призначення земель, або встановлений для спірної земельної ділянки код згідно з Українським класифікатором цільового використання землі, був приведений у відповідність до Класифікації видів цільового призначення з присвоєнням відповідного коду.
Водночас, чинним законодавством не передбачено автоматичної зміни коду УКЦВЗ на код КВЦПЗ у відомостях Державного земельного кадастру.
Відповідно до вимог частини 1 статті 20 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час видачі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.07.2020) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проєктами землеустрою щодо їх відведення.
Частинами 1-2 статті 50 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, чинній на час видачі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.07.2020) проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Доказів того, що Харківська міська рада надавала дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення земельної ділянки та відповідний проєкт розроблявся, матеріали справи не містять.
Згідно зі ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Вказаний вище стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Аналогічний правовий висновок щодо застосування ст.79 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20.
Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що Харківською міською радою надано більш вірогідні докази, які підтверджують, що у період: з 01.01.2020 по 28.02.2022 у відомостях Державного земельного кадастру був відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель.
За розрахунком позивача розмір орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності, з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002, загальною площею 0,2145 га, по просп.Льва Ландау, 27/1 у м.Харкові, складає: 
-у 2020 році - 99999,21 грн у місяць, а за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (крім березня 2020) становить 1099991,31грн;
- у 2021 році - 99999,21 грн у місяць, а за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 становить 1199990,52 грн; 
- у 2022 році – 104499,17 грн у місяць, а за період з 01.01.2021 по 28.02.2022 становить 208998,34 грн.
З розрахунку убачається, що позивачем ураховано дані, наведені Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області у листі від 19.06.2025 №133991/5/20-40-04-07-12, де зазначено, що АТ «Укрнафта» сплачено: за 2020 рік – 210824,53 грн, за 2021 рік - 210824,53 грн, за 2022 рік - 231906,98 грн (за період: з 01.01.2022 - 28.02.2022 -38651,16) за використання земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:08:022:0002, по просп.Льва Ландау, 27/1 у м.Харкові.
Перевіривши розрахунок позивача, судом апеляційної інстанції встановлено його правильність та відповідність вимогам чинного законодавства, відтак, сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання спірної земельної ділянки у період: з 01.01.2020 по 28.02.2022 становить 2048679,95 грн.
Як зазначалось, відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, з огляду на встановлені обставини щодо відсутності у відповідача зареєстрованого права користування земельною ділянкою та несплати коштів за її використання у спірний період, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для застосування ст.1212 Цивільного кодексу України, тому позовні вимоги Харківської міської ради є обґрунтованими та доведеними, відтак, підлягають задоволенню в повному обсязі, а висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є безпідставним.
Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Рішення господарського суду зазначеним вимогам не відповідає.
На підставі викладеного, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке відповідно до ст.277 Господарського процесуального кодексу України підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в матеріалах справи, тому з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги у порядку ст.269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду у даній справі має бути скасоване, позов задоволено.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, керуючись статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про покладення цих витрат на відповідача.
Керуючись ст.129, ст.43, пунктом 4 частини 1 ст.275, ст.277, ст.282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3107/25 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Харківської міської ради задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Укрнафта» (пров.Несторівський, буд.3-5, м.Київ, 04053, код ЄДРПОУ 00135390) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м.Харків, 61003, код ЄДРПОУ 04059243, платіжні реквізити: отримувач –ГУК Харків обл/МТГ Харків, код отримувача (ЄДРПОУ) – 37874947, рахунок (ІВAN) –UA698999980314090611000020649, банк отримувача – Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету – 24062200) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 2048679,95 грн за використання земельної ділянки по просп.Льва Ландау, 27/1, у м.Харкові, з кадастровим номером 6310139600:08:022:0002, за період: з 01.01.2020 по 28.02.2022.
Стягнути з Акціонерного товариства «Укрнафта» (пров.Несторівський, буд.3-5, м.Київ, 04053, код ЄДРПОУ 00135390) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м.Харків, 61003, код ЄДРПОУ 04059243, платіжні реквізити: р/р UA518201720344240012000032986, Банк: ДКСУ м.Київ, МФО 820172, отримувач- Харківська міська рада, код отримувача (ЄДРПОУ) -04059243) витрати зі сплати судового збору у розмірі 30730,20 грн за подання позовної заяви.
Стягнути з Акціонерного товариства «Укрнафта» (пров.Несторівський, буд.3-5, м.Київ, 04053, код ЄДРПОУ 00135390) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м.Харків, 61003, код ЄДРПОУ 04059243, платіжні реквізити: р/р UA518201720344240012000032986, Банк: ДКСУ м.Київ, МФО 820172, отримувач - Харківська міська рада, код отримувача (ЄДРПОУ) -04059243) витрати зі сплати судового збору у розмірі 36876,24 грн за подання апеляційної скарги. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанова складена 26.02.2026.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова 

Суддя В.В. Лакіза