Справа № 199/14464/25
(2/199/1338/26) 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

02 квітня 2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра 
у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Попружко Д.О., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08.07.2022 року між ТОВ «СГ «Оберіг» та ОСОБА_1 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №ЕР-209968250, предметом якого є страхування транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 .
17.12.2022 року о 01-40 години, на перехресті вул. Каруни та вул. Конотопської у м.Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .. 
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.01.2023 року (справа №199/322/23)  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУПАП.
Також, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.01.2023 року (справа №199/290/23) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУПАП.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 , та автомобіль «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Враховуючи наявність Договору страхування, власник пошкодженого транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 , звернувся до позивача із заявою про настання події та виплату страхового відшкодування.
Із метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 , було проведено його огляд, про що складено акт огляду КТЗ від 21.12.2022 року та визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 60000,00 грн..
Позивачем, на підставі зібраних документів та заяви власника про страхове відшкодування, складено Страховий акт №40768 від 14.03.2023 року на суму 60000,00 грн., та здійснено виплату, що підтверджується платіжною інструкцією №5067 від 14.03.2023 року.
Відповідно до пп.в) п.38-1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Оскільки відповідач при скоєнні дорожньо-транспортної перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому ТОВ «СГ «Оберіг» має право на звернення до суду із регресним позовом до ОСОБА_1 .
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути із  ОСОБА_1 на користь ТОВ «СГ «Оберіг» суму виплаченого страхового відшкодування 60000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 9838,31 грн., пеню у розмірі 23106,07 грн., 3% річних у розмірі 2433,19 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 7300,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору.
Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував та просив проводити розгляд справи за його відсутності, про що зазначив у прохальній частині позову.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 08.07.2022 року між ТОВ «СГ «Оберіг» та ОСОБА_1 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №ЕР-209968250, предметом якого є страхування транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 .
17.12.2022 року о 01-40 години, на перехресті вул. Каруни та вул. Конотопської у м.Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .. 
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.01.2023 року (справа №199/322/23) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУПАП.
Також, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.01.2023 року (справа №199/290/23) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУПАП.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 , та автомобіль «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Враховуючи наявність Договору страхування, власник пошкодженого транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 , звернувся до позивача із заявою про настання події та виплату страхового відшкодування.
Із метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 , було проведено його огляд, про що складено акт огляду КТЗ від 21.12.2022 року та визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 60000,00 грн..
Позивачем, на підставі зібраних документів та заяви власника про страхове відшкодування, складено Страховий акт №40768 від 14.03.2023 року на суму 60000,00 грн., та здійснено виплату, що підтверджується платіжною інструкцією №5067 від 14.03.2023 року.
За приписами ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пп.в) п.38-1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Оскільки відповідач при скоєнні дорожньо-транспортної перебував у стані алкогольного сп`яніння, ТОВ «СГ «Оберіг» має право на звернення до суду із регресним позовом до ОСОБА_1 .
Зважаючи на те, що ТОВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування на підставі страхового акту, страховик набув права зворотної вимоги (регресу) до відповідача  ОСОБА_1 , як особи, яка після дорожньо-транспортної пригоди за його участю вжила алкоголь, що відповідає положенню пп.в) п.38-1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у порядку регресу в розмірі 60000,00 грн..
Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 9838,31 грн., 3% річних у розмірі 2433,19 грн., та пені в розмірі – 23106,07 грн.., суд зазначає наступне.
Вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 23106,07 грн. не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст.ст. 547, 548 ЦК України право на нарахування пені виникає виключно на підставі письмового договору або прямої норми закону. Оскільки між сторонами існують позадоговірні (регресні) відносини, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає нарахування пені винуватцю ДТП на користь страховика, правові підстави для її стягнення відсутні.
Згідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач в обґрунтування періоду нарахування санкцій посилається на дату направлення відповідачу досудової вимоги. Проте, надана суду копія реєстру поштових відправлень та фіскальний чек не містять відомостей, які б дозволили суду встановити факт звернення позивача до ОСОБА_1 саме із досудового вимогою.
Відповідно до ст. 77, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Належними доказами відправлення вимоги є опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек поштового відділення, де зазначено отримувача та номер відправлення.
За відсутності доказів пред`явлення вимоги у досудовому порядку, суд приходить до висновку, що відповідач не перебував у стані прострочення виконання грошового зобов`язання протягом заявленого позивачем періоду. Оскільки розрахунок додаткових нарахувань проведено позивачем на підставі недоведеного моменту виникнення прострочення, суд не має правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Таким чином щодо нарахування додаткових сум, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість. Вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню, оскільки у позадоговірних (регресних) відносинах нарахування неустойки законом не передбачено, а письмовий договір між сторонами не укладався. Вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є безпідставними, оскільки позивачем не надано належних доказів направлення відповідачу саме досудової вимоги, що унеможливлює встановлення моменту виникнення прострочення згідно зі ст. 530 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «СГ «Оберіг» у частині стягнення із ОСОБА_1 інфляційних втрат, 3% річних, та пені, задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7300,00 грн., суд вважає, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону).
За приписами ч.3 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 30 Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Верховний Суд у постанові від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України" (§ 80), від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (§ § 34-36), від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Однак, як встановлено судом, позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати коштів на правову допомогу у розмірі 7300,00 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, або платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу. 
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «СГ «Оберіг» у частині стягнення із ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 7300,00 грн. задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1523,88 гривень.
Керуючись ст.ст. 259, 265, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», код ЄДРПОУ 39433769, суму страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», код ЄДРПОУ 39433769, судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 1523 (одну тисячу п`ятсот двадцять три) гривні 88 копійок.

В іншій частині позову, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя    Л.Г. Якименко