ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/3657/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2025 року (головуючий суддя Артоуз О.О.)
в адміністративній справі №280/3657/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 07.05.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, в якій просив:
визнати протиправними та скасувати рішення Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області №21 та №22 від 10.04.2025 року про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проектів землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та надання їх в оренду із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) орієнтовними площами 30,0 га та 30,0 га (поруч із земельною ділянкою кадастровим номером 2321584000:01:001:0121) та (поруч із земельною ділянкою кадастровим номером 2321586800:05:002:0073) відповідно на території Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на строк до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку;
зобов`язати Михайлівську сільську раду Запорізького району Запорізької області надати дозволи ОСОБА_1 на виготовлення проектів землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та надання їх в оренду із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) орієнтовними площами 30,0 га та 30,0 га (поруч із земельною ділянкою кадастровим номером 2321584000:01:001:0121) та (поруч із земельною ділянкою кадастровим номером 2321586800:05:002:0073) відповідно на території Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на строк до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
Позовну заяву мотивовано тим, що рішенням відповідача №21 від 10.04.2025 позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та надання її в оренду із земель сільськогосподарського призначення не витребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) орієнтовною площею 30,0 га (поруч із земельною ділянкою кадастровим номером 2321584000:01:001:0121) на території Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Рішенням № 22 від 10.04.2025 позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та надання її в оренду із земель сільськогосподарського призначення не витребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) орієнтовною площею 30,0 га (поруч із земельною ділянкою кадастровим номером 2321586800:05:002:0073) на території Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Мотивацією відмови було те, що зазначена земельна ділянка не належить до земель комунальної власності, а належить до земель не витребуваних земельних часток (паїв), з видом угідь пасовища і можуть передаватися в оренду виключно за цільовим призначенням-для сінокосіння та випасу худоби без права зміни виду угідь. На переконання позивача, дана мотивація сільської ради протирічить положенням Земельного Кодексу України. Вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що порушує його права позивач звертається до суду за їх захистом і просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними за своїм змістом та юридичними наслідками видати технічної документації щодо земельної ділянки.
Зауважив, що в межах розгляду справи позивач не звертався до Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області щодо надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та надання їх в оренду із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв), відповідно, відповідач не приймав рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та надання їх в оренду із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв). 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове, яким позов задовольнити.
Вказує, що Земельний кодекс не забороняє передавати земельні ділянки з видом угідь пасовища для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області 16.03.2005.
14.03.2025 року позивач звернувся до Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області із заявами (клопотаннями) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 30,0 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земельних сільськогосподарського призначення із земель не витребуваних (нерозподілених) часток загальних часток (паїв), які розташовані на території Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту село Запорізьке.
Рішенням шістдесят шостої (чергової) сесії восьмого скликання Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 10.04.2025 №21 «Про відмову гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером 2321584000:01:001:0121) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», керуючись п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. №1051, розглянувши заяву гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗД- 01.01) і додану схему бажаного місця розташування земельної ділянки, враховуючи що запитувана земельна ділянка належить до земель невитребуваних земельних часток (паїв) з видом угідь - пасовища (код КВЗУ 002.02), а відповідно може передаватись сільською радою в оренду тільки за цільовим призначенням, тобто яке відповідає використанню земельної ділянки відповідно виду угідь, а саме - для сінокосіння та випасання худоби (код КВЦПЗД - 01.08) та рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, Михайлівська сільська рада Запорізького району Запорізької області вирішила відмовити гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 30 га (поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером 2321584000:01:001:0121) на території Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗД- 01.01).
Рішенням шістдесят шостої (чергової) сесії восьмого скликання Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 10.04.2025 №22 «Про відмову гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером 2321586800:05:002:0073) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» керуючись п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051, розглянувши заяву гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗД- 01.01) і додану схему бажаного місця розташування земельної ділянки, враховуючи що запитувана земельна ділянка належить до земель невитребуваних земельних часток (паїв) з видом угідь - пасовища (код КВЗУ 002.02), а відповідно може передаватись сільською радою в оренду тільки за цільовим призначенням, тобто яке відповідає використанню земельної ділянки відповідно виду угідь, а саме - для сінокосіння та випасання худоби (код КВЦПЗД - 01.08) та рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, Михайлівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, також, вирішила відмовити гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 30 га (поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером 2321586800:05:002:0073) на території Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗД- 01.01).
Позивач вважає протиправними рішення відповідача №21 та №22 від 10.04.2025 року про відмову у наданні дозволу позивачу на виготовлення проектів землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та надання їх в оренду із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток.
Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. 
Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. 
Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
Згідно пунктів «а» і «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) регламентовано Законом України від 05.06.2003 № 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).
Статтями 1 та 2 вказаного Закону № 899-IV визначено, що право на земельну частку (пай) мають: 
колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; 
громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); 
громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. 
Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. 
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: 
свідоцтво про право на спадщину; 
посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); 
рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); 
трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.
Відповідно до ст. 13 Закону № 899-IV нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).
Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).
Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк, визначений у договорі оренди земельної ділянки, але не довше, до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. 
З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. 
У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. 
Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю.
У разі якщо до 1 січня 2028 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.
Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.
Договір оренди земельної ділянки, сформованої з невитребуваної земельної частки (паю), укладений відповідно до частини третьої цієї статті, у разі переходу такої земельної ділянки у комунальну власність припиняється через два роки з дня державної реєстрації права комунальної власності на неї (крім випадків, коли цим договором передбачено його припинення раніше).
За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. 
У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель).
Протягом 7 років з дня державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, сформовану з невитребуваної земельної частки (паю), забороняється передача її у приватну власність (крім передачі її власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцям).
Положеннями ст.79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. 
Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. 
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. 
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
На підставі ст. 5 Закону № 899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) мають право зокрема, розглядати заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок, приймати рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), розглядати та погоджувати проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно статті 55 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV у разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).
Отже вирішення питання щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо виділення громадянам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.
Статтею 19 Закону № 858-IV передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: 
а) організація і здійснення землеустрою; 
б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; 
в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; 
г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; 
ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 20 цього Закону № 858-IV землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності зокрема в разі: 
б) встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою, у тому числі визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; 
в) надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.
Згідно зі статтею 22 Закону № 858-IV землеустрій здійснюється на підставі: 
а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; 
б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; 
в) судових рішень.
Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.
Відповідно до статті 25 Закону №858-IV документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. 
Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.
Видами документації із землеустрою є зокрема: 
- проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; 
- технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); 
- технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області 14.03.2025 із заявами (клопотаннями) саме про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 30,0 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земельних сільськогосподарського призначення із земель не витребуваних (нерозподілених) часток загальних часток (паїв), які розташовані на території Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту село Запорізьке. 
Рішенням відповідача № 21 та №22 від 10.04.2025 року відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою. 
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 
У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. 
До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). 
Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. 
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, за результатом розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.08.2019 у справі №140/1992/18.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: 
невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 123 ЗК України.
Позивач вважає протиправними рішення відповідача № 21 та № 22 від 10.04.2025 про відмову у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та надання їх в оренду із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) орієнтовними площами 30,0 га та 30,0 га (поруч із земельною ділянкою кадастровим номером 2321584000:01:001:0121) та (поруч із земельною ділянкою кадастровим номером 2321586800:05:002:0073) відповідно на території Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на строк до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
Натомість, рішеннями відповідача №21 та №22 від 10.04.2025 року – відмовлено у наданні дозволу позивачу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а.с. 8, 9).
Тобто рішеннями відповідача №21 та №22 від 10.04.2025 року – відмовлено у наданні дозволу позивачу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, при цьому, позивач оскаржує рішення відповідача щодо відмови у встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, однак таке рішення (щодо встановлення меж земельних ділянок) відповідачем не приймалося.
Водночас, позивач не звертався до Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області щодо надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та надання їх в оренду із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв).
Відповідно, відповідач не приймав рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та надання їх в оренду із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв). 
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними за своїм змістом та юридичними наслідками видати технічної документації щодо земельної ділянки.
Оскільки суд діє в межах позовних вимог, то відсутні підстави для задоволення позову.
Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. 
Судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі № 800/134/15 та постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 820/3327/16.
Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Обов`язковою ознакою порушення права особи є його припинення, зміна або встановлення неможливості реалізації.
Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього неможливо виконати завдання судочинства.
Оскільки матеріалами справи не підтверджується факт порушення прав та інтересів позивача, а саме щодо відмови відповідача у встановлення меж земельних ділянок, (рішення щодо встановлення меж земельних ділянок відповідачем не приймалося) тому відсутні підстави для задоволення позову.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи, що викладені в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2025 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 22.01.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко