Справа № 420/32210/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючої судді - Бойко О.Я.,
розглянувши у письмовому спрощенному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування постанови військово-лікарської комісії, дій, протиправним та скасування рішень вирішив адміністративний позов задовольнити. 

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, ОСОБА_1 , до відповідачів, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 у якій позивач просить суд:

(1).Визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії про визнання ОСОБА_1 придатнийм до військової служби;

(2).Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині порушення процедури призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації;

(3).Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов ОСОБА_1 на військову службу за загальною мобілізацією та направлення для проходження військової служби під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ;

(4).Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

(5).Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини. 

ІІ. Аргуенти сторін
(а) Позиція позивача

Позивач стверджує, що він, будучи засудженим за тяжкі злочини, у 2015 році був виключений з військового обліку, що унеможливлює його мобілізацію під час дії воєнного стану. 

Незважаючи на цю обставину, відповідач протиправно з порушенням порядку призову, без належного проведення медичного обстеження поновив його на військовому обліку та призвав на віськову службу під час мобілізації в особливий період. Позивач вважає, що незаконне доставлення його до територіального центру, внесення фіктивних записів про проходження ним військово-лікарської комісії та подальше направлення до військової частини відбулося з перевищенням повноважень відповідачів та грубим порушенням установлених процедур. 

Позивач вважає, що відповідач, при взятті його на облік, неправильно застосував чинну норму закону “Про військовий обов`язок та військову службу”, оскільки вона, враховуючи дію закону у часі, не має зворотної дії стосовно зняття позивача у 2015 році з військового обліку. 

(б) Позиція відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_3 

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування своїх заперечень зазначав, що на дату постановки позивача на облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 та на дату призову позивача на військову службу він вважався відповідно до вимог чинного законодавства таким, що не мав судимості за злочини , відповідальність за які встановлена ч.2 ст.15, ч.2 ст.258-4, ч.1 ст.263 та ч.2 ст.15, ч.1 ст.263 КК України, а тому підлягав мобілізації. 

Що стосується висновку ВЛК відповідач вважає, що незгода позивача з медичним висновком ВЛК, зокрема за медичними показниками є предметом спору, який не входить до компетенції вирішення адміністративним судом. 

(в) Позиція відповідача, Військової частини НОМЕР_1 

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування своїх заперечень зазначав, що позивач не звертався до військової частини з рапортом про звільнення його з військової служби, документів, які би свідчили про існування в нього законних підстав для звільнення також не надавав. 

ІІІ. Процесуальні дії у справі

13.10.2025 суд ухвалив відкрити спрощене позовне провадження.

19.03.2026 суд ухвалив витребувати докази у справі. 

IV. Обставини, встановлені судом

28.12. 2015 позивач був засуджений відповідно до вироку Суворовського районного суду м.Одеси за вчинення тяжких злочинів передбачених :

- ч.2 ст.15 КК України (кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі особи, яка діяла з прямим умислом), 

- ч.2 ст. 258-4 КК України (вербування, озброєння, навчання особи з метою вчинення терористичного акту, а так само використання особи з цією метою, проходження навчання тероризму, вчинено щодо кількох осіб або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням свого службового становища); 

- ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, ч.1 ст.263 КК України (носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу). 

Вироком суд призначив позивачу покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з відбуттям у місцях позбавлення волі. 

Після закінчення іспитового строку Суворовський районний суд ухвалою від 25.01.2019 у справі №523/9878/15-к за поданням Суворовського РВ ДУ “Центр пробації” звільнив позивача від призначеного йому покарання (ч.1 ст.78 КК України). Через вказані обставини позивач був виключений з військового обліку. 

30.04.2025 позивач взятий на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

04.08.2025 позивач був примусово доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В той же день він був знятий з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 та взятий на облік у ІНФОРМАЦІЯ_6 .

04.08.2025 складена довідка військово-лікарської комісії з висновком про придатність до військової служби.

16.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_7 видав наказ №869 про призов позивача на військову службу під час мобілізації та відправлення до військової частини НОМЕР_1 .

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. 

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Зміст спірних правовідносин становить вирішення питання щодо існування у відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_2 , законних підстав для призову позивача на військову службу під час мобілізації.

Відповідь на вказане питання є визначальною у цій справі, оскільки всі інші позовні вимоги: про протиправність постанови військово-лікарської комісії, визнання протиправним та скасування наказу про зарахування до списків особового складу, зобов`язання виключити з списків особового складу і звільнити позивача є похідними. 

Головним аргументом позивача є те, що відповідно до норм Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (які були чинними на дату його зняття з військового обліку) він не може бути призваний під час мобілізації в особливий період, оскільки був засуджений за тяжкий злочин, передбачений ст. 258-4 Кримінального кодексу України (вербування, озброєння, навчання особи з метою вчинення терористичного акту, а так само використання особи з цією метою, проходження навчання тероризму, вчинено щодо кількох осіб або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням свого службового становища). Саме через вказану обставину він був виключений з військового обліку у 2015 році. Внесені на даний час законом зміни щодо питання проходження військової служби раніше засудженими особами відповідно до конституційного принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі, на думку позивача, до нього не застосовуються. Вони стосуються тільки тих осіб , які звільнилися від відбування покарання та звернулися щодо виключення з військового обліку після набрання цим законом про внесення змін законної сили (18.05.2024).

З іншої сторони, відповідач посилається на те, що у зв`язку із внесенням змін до ст.37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” позивач став військовозобов`язаним, оскільки метою змін до цього Закону було розширення кола осіб, щодо яких дії військовий обов`язок, і які можуть бути використані для доукомплектування ЗСУ. Тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. Від часу набрання законом чинності , 18.05.2024, він поширює свою дію в т.ч. і на позивача.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі норми права. 

Відповідно до частин 1-3 ст.1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”: “ Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає:
підготовку громадян до військової служби;
взяття громадян на військовий облік;
прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу;
проходження військової служби;
виконання військового обов`язку в запасі;
проходження служби у військовому резерві;
дотримання правил військового обліку”.
Згідно з ч.2 ст.4 цього Закону: “ Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами, які мають судимість за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи мають судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засудженими службовими особами, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку”.
Взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього регулює стаття 37 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу”. 
Частина 6 ст.37 цього Закону станом на час звільнення позивача від відбування покарання та на підставі якої він був виключений з військового обліку, встановлювала, що раніше засуджені особи до позбавлення волі за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів виключаються з обліку. Тобто ці особи не могли бути призвані на військову службу.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку” від 11.04.2024 № 2633-ІХ, який набув чинності 18.05.2024, внесені зміни в ст.37 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу”. Так, відповідно до чинної редакції ч.1 ст.37 цього закону взяттю на військовий облік підлягають серед інших - громадяни України, які прибули після відбування покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку.
Також ст.39 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” було доповнено частиною четвертою: “ На військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище.
Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин”.
З аналізу процитованих норм права випливає загальне правило: особи, засуджені до відбування покарання з випробуванням (“іспитовим строком) можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації. Разом з тим ч.4 ст.39 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” визначає також перелік винятків та чітко перелічує статті КК України та категорії злочинів, на які це правило не поширюється. Це означає, що особи, засуджені за зазначеними статтями не підлягають призову навіть у разі звільнення з випробуванням. Тобто держава свідомо обмежила можливість залучення до лав ЗСУ осіб, які вчинили злочини, в тому числі пов`язані з терористичною діяльністю (статті 258– 258-6 КК України), навіть якщо суд визнав за можливе їхнє виправлення без реального відбування покарання. Оскільки ст.258-4 КК України (за якою був засуджений позивач) входить в діапазон статей, перелічених в ч.4 ст.39 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” , суд робить висновок, що позивач не може бути призваний на військову службу за призовом під час мобілізації. Отже доводи відповідача про те, що позивач підлягав мобілізації, оскільки на дату призову був звільнений від покарання судом та не мав судимості свідчать про невірне тлумачення відповідачем процитованих норм закону , тому суд їх відхиляє. 
Щодо посилань позивача на порушення відповідачем конституційного принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі, суд вважає його відповідно до обставин цієї справи незастосовним. Враховуючи категорію кримінального правопорушення, за яке був засуджений позивач, заборона призову, встановлена законом, є незмінною ні станом на дату виключення позивача з військового обліку у 2015 році, ні станом на даний час. Крім того, законодавчі зміни до порядку обліку та призову на військову службу пов`язані з широкомасштабним вторгненням рф на територію України, метою яких є розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок для доукомплектування Збройних Сил України. Широкомасштабне вторгнення рф 24.02.2022 є подією, яка відбулася пізніше і не існувала на дату звільнення позивача з військового обліку. Суд наголошує, що конституційне закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі є гарантією, яка існує в умовах ризику погіршення існуючого становища громадян у разі прийняття нового закону. В свою чергу виконання конституційного обов`язку захищати незалежність та територіальну цілісність України є елементом оборони для збереження держави як такої і не розцінюється судом як погіршення існуючого становища її громадянина. 
Беручи до уваги висновок суду про існування, встановленої законом заборони на призов позивача, суд вважає його достатнім для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову позивача на військову службу, протиправним наказу №869 від 16.08.2025 про призов та відправлення на службу до військової частини. З цих причин суд не вважає необхідним розглядати інші доводи позивача щодо неналежного проведення медичного обстеження, оскільки вони поглинаються висновком суду про встановлену законом у даному випадку заборону призову. Відповідно позовні вимоги про визнання протиправною постанови ВЛК з висновком про придатність позивача до військової служби, зобов`язання виключити позивача із списків особового складу військової частини, які є похідними, належать до задоволення. Також щодо вимоги про зобов`язання звільнити з військової служби та виключити позивача із списків особового складу військової частини суд додатково зауважує, що її задоволення є необхідним для припинення порушення законодавчо встановленої заборони.
VI. Судові витрати

З урахуванням висновку суду про задоволення позовних вимог, суд здійснює розподіл судових витрат на користь позивача. 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії про визнання ОСОБА_1 придатнийм до військової служби;

3.Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині порушення процедури призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації;

4.Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов ОСОБА_1 на військову службу за загальною мобілізацією та направлення для проходження військової служби під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ;

5.Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

6.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини. 

7.Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три),60 грн.

Позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_7 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_3 . 

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО