ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 Справа № 914/44/26 

за позовом: Золочівської окружної прокуратури, м. Золочів Львівської області, в інтересах держави в особі 
позивача: Золочівської міської ради Львівської області, м.Золочів, Львівська область
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Залізничник”, м.Золочів Львівської області,
про стягнення 119'360,00 грн. 

Суддя Б. Яворський, 
при секретарі О. Муравець. 

За участю представників:
прокурор: Н. Цинайко,
від позивача: не з`явився, 
від відповідача: Б. Налужний.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.
Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

СУТЬ СПОРУ. На розгляд Господарського суду Львівської області через систему “Електронний суд” 31.12.2025 надійшла позовна заява Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Залізничник” про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок несплати пайових внесків на суму 119'360,00 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01.01.2026 позовну заяву передано на розгляд судді Б. Яворському.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику представників сторін. 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.01.2026 за клопотанням прокурора розгляд справи призначено у судове засідання. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. 
30.01.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.
05.02.2026 прокурор подав відповідь на відзив. 
23.02.2026 позивач подав заяву про підтримання позовних вимог; просив розгляд справи проводити без присутності представника міської ради.
Прокурор у судове засідання 09.03.2026 з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. 
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. 
У судовому засіданні 09.03.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
Аргументи прокурора та позивача: прокуратурою проведено вивчення законності в сфері дотримання вимог законодавства щодо повноти та своєчасності сплати пайових внесків на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, за результатами якого встановлено факт безпідставного збереження коштів пайової участі при реконструкції з розширенням магазину по вул. Вороняцькій, м. Золочів Львівської області; будівництво об`єкту здійснювалось з 16.10.2019 по 27.10.2021, однак станом на 09.12.2025 не було сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі у зв`язку з розпочатим у 2019 році будівництвом; згідно із декларацією про готовність до експлуатації об`єкта вартість основних фондів та кошторисна вартість становить 2984000,00 грн., тому розмір пайової участі за будівництво нежитлової частини об`єкта будівництва складає 119360,00 грн (4%); Золочівська міська рада не зверталася до суду з позовом про стягнення з ТзОВ «Залізничник» безпідставно збережених коштів у сумі 119360,00 грн.
Аргументи відповідача: Золочівська міська рада листом від 31.05.2021 вказала, що норму закону, якою регулюється порядок сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту скасовано (виключено) з 01.01.2020, отже, обов`язку у відповідача укладати договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту немає; трактування положень закону прокурором помилкові. 
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Прокурор зазначає, що на вебсайті «Портал державної електронної системи у сфері будівництва» наявні відомості про видачу декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 27.10.2021 №ІУ101211027106 щодо об`єкта будівництва: «Реконструкція з розширенням магазину по вул. Вороняцькій, м. Золочів Львівської області». У декларації зазначено, що будівництво проводилось з 16.10.2019 по 10.03.2021, введено в експлуатацію 27.10.2021. Пайова участь не сплачувалась згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019. Інспекцією ДАБК у м. Львові зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт № ЛВ061192880799 від 16.10.2019 з реконструкції з розширенням Об`єкту замовником ТзОВ «Залізничник».
Об`єкт прийнято в експлуатацію згідно із декларацією про готовність до експлуатації об`єкта № ІУ101211027106 від 27.10.2021, згідно якої прийнято в експлуатацію розширений магазин по вул.Вороняцькій, м. Золочів Львівської області. Також, у декларації про готовність до експлуатації об`єкта наявні відомості про вартість основних фондів та кошторисну вартість – 2984000,00 грн. Замовником будівництва є ТзОВ «Залізничник»
24.05.2021 відповідач звертався до Золочівської міської ради щодо порядку вирішення пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту. 
31.05.2021 Золочівська міська рада відповіла, що норму закону, якою регулювався порядок сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту (ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»), скасовано (виключено) з 01.01.2020. 
Таким чином, на переконання прокурора, станом на 09.12.2025 загальна сума безпідставно збережених відповідачем коштів пайової участі щодо об`єкту становить 119360,00 грн (2984000,00 грн. х 4%), які просить стягнути.
ОЦІНКА СУДУ.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування (ст.76 ГПК України).
Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом учасникам справи була надана розумна можливість подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Звертаючись з цим позовом до суду, прокурор визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Золочівську міську раду, та зазначив, що Золочівською окружною прокуратурою Львівської області у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлено до міської ради запит № 14.54/05-39-4930ВИХ-25 від 03.11.2025 про надання інформації та матеріалів щодо зазначеного вище будівництва, стану сплати пайової участі та звернення Золочівської міської ради до суду щодо її стягнення. 
Міська рада листом від 19.11.2025 №4102 повідомила прокуратуру, що замовником порушено обов`язок зі сплати пайової участі при реконструкції з розширенням магазину по вул. Вороняцькій, м. Золочів Львівської області. При цьому, Золочівська міська рада не зверталася до суду з позовом в інтересах міської ради про стягнення з ТзОВ «Залізничник» безпідставно збережених коштів у сумі 119360,00 грн.
Прокурор наголошує, що Золочівська міська рада з травня 2021 року знала про здачу в експлуатацію об`єкта будівництва/реконструкції, однак не здійснювала жодних заходів щодо залучення коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту. Відтак, у зв`язку з бездіяльністю компетентного органу, уповноваженого здійснювати захист інтересів держави в даній сфері, прокурором подано даний позов
Вказані обставини свідчать про неналежне здійснення органом місцевого самоврядування своїх зобов`язань щодо реалізації функції захисту порушених інтересів держави протягом розумного строку, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, і, як наслідок, наявність передбачених ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для їх представництва.
18.12.2025 прокуратура повідомила міську раду про застосування заходів представницького характеру та подачу позову про стягнення безпідставно збережених коштів.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до абзаців 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Одночасно, згідно з положеннями частин 3-5 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначенні законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).
Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, з відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Як вже зазначалося, своє звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі міської ради прокурор обґрунтовував невжиттям позивачем тривалий час заходів, спрямованих на звернення з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів, чим суттєво порушуються інтереси держави.
Отже, прокурор правомірно оцінив такі дії позивача як бездіяльність і самостійно звернувся з позовом до суду для захисту інтересів держави. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постановах від 08.09.2020 (справа №923/359/19), від 09.09.2020 (справа №908/1662/18), від 14.09.2020 (справа №925/285/19).
Як уже відзначалося, будівництво велося у період з 16.10.2019 по 10.03.2021.
Підпунктом 3 пункту 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-IX від 20.09.2019, який набрав чинності 17.10.2019, виключено ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою до 01.01.2020 було передбачено зобов`язання замовника будівництва взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування до місцевого бюджету коштів до прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію. 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX визначено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайову участь). 
Верховний Суд у постанові від 20.02.2024 по справі №910/20216/21 звертає увагу, що законодавець передбачив порядок пайової участі замовників будівництва, який впроваджено з 01.01.2020 для: об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Положеннями пп. 1 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX визначено, що розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 % вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. 
Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX встановлено, що замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. 
Обов`язок замовників будівництва щодо звернення до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі виникає для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020, а для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва. 
У постанові від 15.08.2024 по справі №914/2145/23 Верховний Суд наголошує, що в абз. 2 п. 2 р. ІІ Закону №132-ІХ законодавець чітко визначив розмір та порядок пайової участі замовників будівництва у разі, якщо будівництво об`єктів було розпочато до внесення законодавчих змін (до 01.01.2020), якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, але обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі не перестав існувати після 01.01.2020. Невиконання відповідачем законодавчо закріпленого обов`язку щодо сплати пайової участі у зв`язку з будівництвом саме до введення об`єкта в експлуатацію надає право на стягнення цих коштів відповідно до ст.1212 ЦК України. При цьому відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог абз. 2 п. 2 р. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-ІХ та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.
У даному випадку відповідач, розпочавши будівництво до 2020 року, зобов`язаний був до прийняття об`єкту в експлуатацію сплатити на рахунок міськради кошти пайового внеску в розмірі 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, однак цього не зробив, внаслідок чого без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав сплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту. Таким чином, загальна сума безпідставно збережених замовником коштів пайової участі становить 119360,00 грн.
Матеріалами справи підтверджується і прокурором не заперечується того факту, що після завершення будівництва відповідач звертався до міської ради з листом щодо порядку вирішення пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту і рада відповіла, що норму закону, якою регулювався порядок сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, скасовано (виключено) з 01.01.2020. Поряд з цим, дана обставина не звільняє відповідача від обов`язку здійснити визначену законом оплату. У судовому засіданні прокурор пояснила, що при підготовці та поданні позову прокуратурою враховано те, що відповідач звертався із листом до міської ради і мав намір сплатити пайовий внесок, а тому при визначенні ціни позову прокурором не нараховувалися інфляційні втрати і відсотки річних.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти.
СУДОВІ ВИТРАТИ.
Сплата прокуратурою судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №3507 від 19.12.2025 на суму 2'422,40 грн.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Залізничник» (80700, Львівська обл.. м.Золочів, вул.Вороняцька, 1, ЄДРПОУ 20859351) на користь Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області (80700, Львівська область, м.Золочів, вул. Шашкевича, 22, 04055908 на рахунок UA238999980314101921000013879, банк отримувача – Казначейство України (ел.адм.подат.), отримувач – ГУК Львів/Золочівська тг/24170000, код отримувача ЄДРПОУ – 38008294, найменування коду класифікації доходів бюджету – 24170000) кошти в сумі 119 360,00 грн.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Залізничник» (80700, Львівська обл.. м.Золочів, вул.Вороняцька, 1, ЄДРПОУ 20859351) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02910031, м. Львів, пр. Шевченка, 17/19, банк платника Державна казначейська служба України,м Київ, UA138201720343140001000000774) 2 422,40 грн сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 12.03.2026.

Суддя Яворський Б.І.