справа № 631/337/25
провадження № 2/631/540/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі: 
головуючого судді Трояновської Т. М., 
за участі секретаря судового засідання Семенко А. А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1151860 від 27 березня 2025 року діє адвокат Пухтаєвич Ольга Олегівна, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, в якій просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 32,8 кв.м, що складається: з житлового будинку – літ «А-1», веранда літ «а», літньої кухні – літ «Б», сараю – літ «С», погребу – літ «М», воріт з хвірткою – літ «N», огорожі – літ «N1», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належав останній за договором купівлі-продажу, посвідченого 09 вересня 2009 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Краснопьоровою О. Ф. та за реєстровим в реєстрі № 1759.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Після її смерті залишилась спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вказала представник позивача, після смерті матері ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко I. I. з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . 27 жовтня 2023 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко І. І. винесла постанову, якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у зв`язку тим, що ОСОБА_1 у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.
За захистом своїх майнових прав ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко Інни Іванівни, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Як зазначив представник позивача, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на частину спадкового майна, у вказаному рішенні суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 як спадкоємець являється таким, що прийняв спадщину повністю. Вказані обставини, на думку представника позивача, є преюдиціальними та такими, що підтверджують, що ОСОБА_1 прийняв спадщину й на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За твердженням представника позивача, ОСОБА_1 прийняв спадщину фактично, оскільки на день відкриття спадщини постійно проживав разом із своєю матір`ю (спадкодавцем), з заявами про відмову від спадщини до нотаріуса не звертався та є єдиним спадкоємцем. Враховуючи, що на даний час у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що у свою чергу унеможливлює оформлення спадкових прав у позасудовому порядку, єдиним способом захисту спадкових прав ОСОБА_1 є звернення до суду з вказаним позовом.
Відповідачем, НОВОВОДОЛАЗЬКОЮ СЕЛИЩНОЮ РАДОЮ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, до суду надано не було.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання права власності в порядку спадкування прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 травня 2025 року витребувано від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко Інни Іванівни належним чином завірену копію спадкової справи № 63/2023, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом ОСОБА_1 до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання права власності в порядку спадкування судом не вживалось.
Позивач, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, однак скористався правом, наданим частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника – адвоката Пухтаєвич Ольгу Олегівну.
Представник позивача – адвокат Пухтаєвич Ольга Олегівна у судове засідання також не з`явилась, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась завчасно, відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. 
Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача – адвокат Пухтаєвич Ольга Олегівна, засобами поштового зв`язку направила на адресу суду заяву, що була зареєстрована за вхідним № 7441/25-вх. від 26 листопада 2025 року, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання права власності в порядку спадкування за законом підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, розгляд справи здійснювати за її відсутності та відсутності позивача.
Уповноважений представник НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно у відповідності до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. 
Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, 06 травня 2025 року голова НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ Олександр Єсін направив на електронну адресу суду заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-576/25-вх., відповідно до якої вказав, що НОВОВОДОЛАЗЬКА СЕЛИЩНА РАДА ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 та просить справу з єдиним унікальним № 631/337/25 розглядати без участі їх представника.
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно приписів пункту 1 частини 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та відповідача свідчать відповідні заяви, що подані їх представниками та долучені до матеріалів справи.
В даному випадку суд також бере до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 та від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц, в яких зазначено, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що учасники процесу будучи завчасно належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, не з`явились у судове засідання, звернувшись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Вивчивши доводи, що наведені у позовній заяві, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). 
Згідно зі статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-зп).
Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.
Із матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 94 років у місті Харкові померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 24 квітня 2023 року складено відповідний актовий запис № 4673 та видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). 
При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України).
З Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 74466757, сформованої 24 жовтня 2023 року о 17 годині 31 хвилину приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Браженко Інною Іванівною, вбачається, що ОСОБА_2 , за життя заповітів не складала, а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом.
Згідно з частиною 1 статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Факт родинних відносин між позивачем, ОСОБА_1 , та померлою ОСОБА_2 , як між сином та матір`ю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 , виданого 20 жовтня 1953 року міським РАГС міста Грозного, з якого вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Грозний, про що в Книзі записів актів громадського стану про народження 20 жовтня 1953 року зроблений відповідний актовий запис за № 2578. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 , зазначено: батько – ОСОБА_3 , мати – ОСОБА_2 .
Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадкового майна, на яке ОСОБА_2 за життя мала право, входить житловий будинок з надвірними будівлям, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 32,8 кв.м, що складається: з житлового будинку – літ «А-1», веранди – літ «а», літньої кухні – літ «Б», сараю – літ «С», погребу – літ «М», воріт з хвірткою – літ «N», огорожі – літ «N1», який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого 09 вересня 2009 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Краснопьоровою О. Ф. й зареєстрованого в реєстрі за № 1759.
Згідно копії Витягу з Державного реєстру правочинів № 7700747 від 07 вересня 2009 року, виданого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Краснопьоровою О. Ф., в державному реєстрі правочинів знайдено запис за № 3609233: договір купівлі-продажу, дата нотаріального посвідчення 09 вересня 2009 року, номер у реєстрі нотаріальних дій: 1759, документ посвідчено: Харківська область, приватний нотаріус Краснопьорова О. Ф., реєстраційний номер об`єкта у РПВН: 23854827, будинок житловий з надвірними будівлями на земельній ділянці сільської ради, адреса: АДРЕСА_1 , відчужувач: ОСОБА_4 , набувач: ОСОБА_2 . 
Як убачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 176547120, сформованого 07 серпня 2019 року о 09 годині 21 хвилину, 02 серпня 2019 року державним реєстратором Нововодолазької селищної ради Харківської області Матюшенком Я. О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48123647 від 07 серпня 2019 року зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 32,8 кв.м, опис: житловий будинок – літ «А-1», веранда літ «а», літня кухня – літ «Б», сарай – літ «С», погріб – літ «М», ворота з хвірткою – літ «N», огорожа – літ «N1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності: приватна, розмір частки 1/1, власник: ОСОБА_2 (номер запису про право власності 32711758, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1888540763242).
Приписами частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України регламентовано, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 – 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 Цивільного кодексу України).
Як визначено у частинах 1, 3 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Судом встановлено, що 24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко Інни Іванівни з заявою, відповідно до якої просив видати йому свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що залишилось після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана заява була зареєстрована приватним нотаріусом в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 188 та на її підставі заведено спадкову справу № 63/2023.
Перевіривши матеріали спадкової справи № 63/23, заведеної 24 жовтня 2023 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що були направлені на адресу суду відповідно до ухвали про витребування доказів приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко І. І. листом від 30 травня 2025 року № 142/01-16, та надійшли 03 червня 2025 року й зареєстровані за вхідним № 3104/25-вх., встановлено, що інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини або з заявою про відмову від прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має. 
Також, судом не встановлено осіб, які б відповідно до приписів статті 1241 Цивільного кодексу України мали право на одержання обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_2 . 
Відтак, позивач – ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27 жовтня 2023 року за вихідним № 351/02-31 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріальною округу Харківської області Браженко Інною Іванівною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері, ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не звернувся до органів нотаріату у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України строк – шість місяців з дня відкриття спадщини, не подав заяву про прийняття спадщини, що передбачено статтею 1269 Цивільного кодексу України. Застосувати норму закону щодо факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини немає можливості, оскільки документів на підтвердження факту проживання спадкоємця ОСОБА_1 за однією адресою з померлою ОСОБА_2 ним надано не було.
Як встановлено в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом до Харківської міської ради, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко Інни Іванівни, в якому просив встановити факт постійного проживання з лютого 2010 року по час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 , зі спадкодавцем – матір`ю ОСОБА_2 , яка була зареєстрована та проживала за вищевказаною адресою та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно прийняття спадщини, а також визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на спадщину – 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 .
Рішенням Московського районного суду міста Харкова, ухваленим 14 серпня 2024 року у справі з єдиним унікальним № 643/418/24 (провадження № 2/643/1376/24) позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко Інни Іванівни, про встановлення факту постійного проживання, визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволені частково, визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , в іншій частині позовних вимог відмовлено.
У вказаному рішенні, зокрема у її мотивувальній частині, судом встановлено та зазначено, що « ОСОБА_1 з матір`ю проживали разом, однією сім`єю, приватизували квартиру АДРЕСА_5 . Після смерті матері позивач прийняв спадщину фактично, оскільки постійно проживав разом з нею до її смерті. Сплачував комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_6 та по квартирі АДРЕСА_5 особисто. Мешкаючи разом матір`ю у квартирі АДРЕСА_6 , 17 березня 2014 уклав договір на встановлення в квартирі склопакетів – віконних рам, та сплатив за встановлення 10660 гривень 00 копійок, що підтверджується копією договору, що міститься в матеріалах справи. 10 липня 2017 року позивач подав заяву до ТОВ «Воля-кабель» про припинення надання послуги ТБ та інтернет по договору замовлених послуг № 210307478 за адресою: АДРЕСА_3 . 16 жовтня 2023 позивач відновив підключення послуг інтернету та телепрограм ТОВ «Воля-кабель» за адресою: АДРЕСА_3 . Також факт постійного проживання позивача та його матері на день її смерті та прийняття спадщина підтверджується актом, складеним 22 грудня 2023 року за участі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Позивач у справі є спадкоємцем за законом. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті матері ОСОБА_2 позивач прийняв спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, як спадкоємець першої черги». Стосовно позовних вимог про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, суд зазначив наступне: «встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем є передусім питаннями доведення обставин, що входять до предмета доказування в справі, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, а зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке встановлення не є необхідним. Отже, оскільки той факт, що позивач проживав однією сім`єю зі спадкодавцем є доведеним, суд доходить до висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ».
Постановою Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року у справі з єдиним унікальним № 643/418/24 (провадження № 22-ц/818/3827/24) за результатами апеляційного перегляду, апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення, а рішення Московського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2024 року – без змін. У вказаній постанові суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 постійно проживав з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 , а отже фактично прийняв спадщину.
З цього приводу слід зазначити, що імперативними приписами статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Преюдиційність (від латинського «praejudicialis» те, що стосується попереднього судового рішення) – це прийняття без доказування та перевірки фактів, які були встановленні процедурно іншим судом в іншій справі. Тобто, преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
За приписами частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина 5 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України). 
За загальним правилом, преюдиціальність – обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду – на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).
Велика Палата Верховного Суду у пункті 32 своєї постанови від 03 липня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18) зробила правовий висновок відповідно до якого, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року у справі з єдиним унікальним № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21)).
Зі змісту судових рішень, ухвалених у справі з єдиним унікальним № 643/418/24, вбачається, що підставою звернення ОСОБА_1 з позовом у вказаній справі було те, що останній не міг реалізувати свої спадкові права як спадкоємця першої черги після смерті свої матері ОСОБА_2 , оскільки на час відкриття спадщини не був зареєстрований з останньою за однією адресою та пропустив встановлений законом строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Разом із тим, наведеними судовими рішеннями встановлено факт постійного проживання позивача як спадкоємця першої черги за законом на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем та фактичного прийняття ним спадщини в порядку частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України.
У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі з єдиним унікальним № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем».
Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Як зазначила Велика Палати Верховного Суду у пункті 8.54 своєї постанови від 11 січня 2022 року у справі з єдиним унікальним № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)) спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі з єдиним унікальним № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі з єдиним унікальним № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Згідно з частини 1 p:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843362/ed_2020_02_13/pravo1/T030435.html?pravo=1#843362" title="Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003">статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 Цивільного кодексу України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 Цивільного кодексу України).
У статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України).
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, що чітко передбачено у частини 3 статті 1223 Цивільного кодексу України.
Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом України порядку.
Відповідно до частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із статтею 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє свідоцтва про право на спадщину.
Положеннями статті 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Як було встановлено в ході розгляду справи, постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріальною округу Харківської області Браженко Інною Іванівною від 23 жовтня 2023 року за № 351/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_2 .
Разом із тим, прийнявши у встановленому законом порядку спадщину за законом після смерті матері – ОСОБА_2 , що знайшло своє підтвердження у рішенні Московського районного суду міста Харкова, ухваленим 14 серпня 2024 року у справі з єдиним унікальним № 643/418/24, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року, ОСОБА_1 має право на спадкування належної йому частини спадкового майна у виді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого 09 вересня 2009 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Краснопьоровою О. Ф. й зареєстрованого в реєстрі за № 1759.
Вказані обставини свідчать про наявність порушених прав, свобод та інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду, що з огляду на концепцію «майна», яка не обмежується існуючим майном, але також може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні має «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність – тобто, позов подано на захист прав позивача, передбачених статтею 1 до Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на мирне володіння майном).
З урахуванням встановлених обставин, враховуючи, що у позивача, ОСОБА_1 , існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та останній позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , шляхом звернення до нотаріальної контори, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та, відповідно, є такими, що підлягають до задоволення.
Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання права власності в порядку спадкування, не порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не приймається.
З урахуванням викладеного, керуючись статтями 1 – 5, 7, 10 – 13, 17, 19, 23, 76 – 81, 83, 89, 128 – 131, 133, 137, 141, 206, частиною 3 статті 211, частиною 1 статті 223, пунктом 2 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтею 259, статтями 263 – 265, 267, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, частиною 1 статті 352, статтями 354 і 355 Цивільного процесуального кодексу України, 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання права власності в порядку спадкування за законом – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 32,8 кв.м, що складається: з житлового будинку – літ «А-1», веранди – літ «а», літньої кухні – літ «Б», сараю – літ «С», погребу – літ «М», воріт з хвірткою – літ «N», огорожі – літ «N1».
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду безпосередньо, або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 . 

Відповідач: НОВОВОДОЛАЗЬКА СЕЛИЩНА РАДА ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04397997, адреса місцезнаходження: вулиця Донця Григорія, будинок № 14, селище Нова Водолага, Харківський район, Харківська область.

Повний текст складений та підписаний 22 грудня 2025 року.

Суддя         Т. М. Трояновська