ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/1520/26	
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В:
До Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі також - позивач) до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 25 листопада 2022 р. винесену державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 27779832, якою стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 36437 грн. 26 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №41335156, тому така постанова не відповідає вимогам статті 28 Закону України “Про виконавче провадження”, що діяв на момент її винесення. Наголосив, що при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов /а.с. 28-29/ представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Свою позицію мотивував посиланням на те, що на примусовому виконанні щодо боржника – позивача на виконанні перебуває зведене виконавче провадження АСВП №59093476, до складу якого входять наступні провадження: виконавче провадження №31669038 з примусового виконання виконавчого листа №2-847 від 06.05.2010 року, виданого Автозаводським районним судом міста Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ "Дельта банк" в сумі 2752782,16 грн; виконавче провадження № 59058955 з примусового виконання постанови №55438403 від 08.05.2019 року, виданої Автозаводським ВДВС, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави в сумі 41798,42 грн; виконавче провадження №59062329 з примусового виконання постанови №35620608 від 12.11.2015 року, виданої Автозаводським ВДВС, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави в сумі 131713,73 грн; виконавче провадження №71312543 з примусового виконання постанови №32108111 від 24.10.2022 року, виданої Автозаводським ВДВС, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави в сумі 68619,97 грн; виконавче провадження №70619201, за яким боржником оскаржується виконавчий документ, а саме: постанова №27779832 від 25.11.2022 року, видана Автозаводським ВДВС, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави в сумі 36437,26 грн. Під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження АСВП №59093476 було вжито наступних заходів примусового характеру щодо боржника – позивача (що доводить те, що боржнику достовірно відомо про існування щодо нього відкритих виконавчих проваджень): арештовано кошти боржника в межах суми звернення стягнення за виконавчими документами, зокрема за постановами про арешт коштів від 27.12.2022, 09.03.2023, 27.02.2024, 21.03.2024; 12.06.2019 транспортний засіб було оголошено в розшук, двічі направлялась постанова про звернення стягнення на заробітну плату (доходи) боржника в ПП “Інек Кремінь” від 21.03.2024 та від 07.11.2025, але бухгалтерія підприємства звіти про виконання не надає, чим порушує вимоги Закону, у зв`язку з чим буде в подальшому притягнуто керівника підприємства, де працює боржник до адміністративної відповідальності; також, під час примусового виконання боржнику двічі визначався поточний рахунок для здійснення видаткових операцій за його заявами, а саме: 28.10.2024 та 16.02.2026.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини четвертої якої адміністративна справа вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі. 
При цьому, як передбачено частиною першою статті 269 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених, зокрема, статтею 287 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною четвертою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. 
Як стверджується відповідачем, на примусовому виконанні Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження АСВП №59093476, до складу якого входять наступні провадження:
- виконавче провадження №31669038 з примусового виконання виконавчого листа №2-847 від 06.05.2010, виданого Автозаводським районним судом міста Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ "Дельта банк" в сумі 2752782,16 грн;
- виконавче провадження №59058955 з примусового виконання постанови №55438403 від 08.05.2019, виданої Автозаводським ВДВС, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави в сумі 41798,42 грн; 
- виконавче провадження №59062329 з примусового виконання постанови №35620608 від 12.11.2015, виданої Автозаводським ВДВС, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави в сумі 131713,73 грн;
- виконавче провадження №71312543 з примусового виконання постанови №32108111 від 24.10.2022, виданої Автозаводським ВДВС, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави в сумі 68619,97 грн;
- виконавче провадження №70619201 з примусового виконання постанови №27779832 від 25.11.2022, видана Автозаводським ВДВС, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави в сумі 36437,26 грн, що оскаржується позивачем /зв.а.с.21/.
Також суд зауважує, що спірна постанова №27779832 від 25.11.2022 /а.с. 31/, видана Автозаводським ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави в сумі 36437,26 грн в межах примусового виконання виконавчого листа №2-66, виданого 06.07.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області /а.с. 26-29/. 
В межах виконавчого провадження №2777983 постановою від 09.12.2022 державним виконавцем повернуто виконавчий документ з підстав надходження заяви стягувача про повернення без виконання виконавчого документа та зняття арешту з майна та рахунків боржника, якою, серед іншого, вирішено виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій вивести в окремі виконавчі провадження /а.с. 30/.
Не погодившись з постановою Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Суми) №27779832 від 25.11.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно з статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до положень частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ (у редакції чинній на момент винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Водночас слід вказати, що на момент відкриття виконавчого провадження № 27779832 був чинним Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).
Відповідно до частини другої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
За приписами частин першої, третьої статті 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні (частина 3 статті 28 Закону № 606-XIV).
Спірні правовідносини, які склалися у цій справі, зводяться до питання щодо правомірності винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 27779832, яке відкрито на час дії Закону № 606-XIV.
При цьому, спірну постанову винесено 25.11.2022, тобто в день надходження до відділу заяви стягувача про повернення без виконання виконавчого документа, про що свідчать відомості, зазначені в постанові від 09.12.2022 ВП №27779832 /а.с. 30/.
Суд зазначає, що в аспекті спірних у цій справі правовідносин, Верховний Суд вже надав відповідь на питання щодо визначення порядку і суми стягнення виконавчого збору, за обставин, коли виконавче провадження було розпочате під час дії Закону № 606-XIV, а наступні дії державного виконавця вже відбувались в період дії Закону № 1404-VIII.
Так, у постанові від 22.01.2025 у справі № 580/11774/23 Верховний Суд вказав, що враховуючи «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ, приписи попереднього Закону № 606-ХІV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону № 606-ХІV. Кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.
З аналізу наведених правових норм Закону № 1404-VІІІ, що регулює питання виконавчого збору, висновується, що цим Законом по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.
У першому випадку, зміст положень статей 26, 27 Закону № 1404-VIII свідчить, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
В іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ, а саме постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.
Тобто, Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, зокрема, постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження. До того ж, постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 580/1328/19, від 01 квітня 2020 року у справі № 802/848/18-а, від 30 червня 2020 року у справі № 823/1824/17, від 27 квітня 2023 року у справі № 640/26475/21.
Повертаючись до обставин даної справи, що розглядається слід вказати, що державний виконавець 25 листопада 2022 року виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII /а.с. 31/.
Тобто державним виконавцем прийнято спірну постанову про стягнення виконавчого збору (25.11.2022) до винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (09.12.2022) /а.с. 30/, що не відповідає зазначеному вище.
Норми частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.
Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу 10 пункту 8 розділу III Інструкції.
При цьому, пункт 22 розділу ІІІ Інструкції (в редакції, яка була чинною та відповідала редакції Закону № 1404-VІІІ до внесення змін Законом від 03 липня 2018 року № 2475-VIII) встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
За таких обставин Верховний Суд у постанові від 06.02.2026 у справі №520/29532/23, застосовуючи статтю 27 Закону № 1404-VIII в редакції до внесення змін Законом від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, зазначив що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Отже, обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були:
1) фактичне виконання виконавчого документа;
2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.
За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за виконання заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 та постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 400/4023/19, від 16 квітня 2020 року у справі №260/161/18, від 28 грудня 2021 року у справі №400/4863/20.
Отже, державний виконавець, визначаючи розмір виконавчого розбору, що підлягає стягненню з позивача, та приймаючи спірну постанову діяв не у спосіб та не на підставі законодавства, а також не в межах своїх повноважень.
Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Наведені вище висновки Верховного Суду стосуються застосування норм Закону №1404-VIII у аналогічних відносинах, а тому враховуються судом під час розгляду цієї справи.
Суд враховує, що позивачем помилково зазначено, що постанову про стягнення виконавчого збору від 25 листопада 2022 р. винесено державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 27779832, тоді як відповідно до долученого примірника такої постанови остання видана Автозаводським ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Суми).
В свою чергу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції №4011/5 від 22.09.2022 Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.
Також згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2025 р. № 517 "Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції", серед іншого, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Суми) перейменоване на Сумське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом їх звернення саме до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції та визнання протиправним і скасування постанови Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення виконавчого збору ВП №27779832 від 25.11.2022.
За подання позову до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 1064,96 грн /а.с.7/.
Частиною третьою статті 4 Закону України “Про судовий збір” передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.
Таким чином, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 1064,96 грн. 
Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 272, 287 КАС України, суд -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Ігоря Сердюка, буд.43, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний код 34987562) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення виконавчого збору ВП №27779832 від 25.11.2022.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Ігоря Сердюка, буд.43, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний код 34987562) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України. 

Головуючий суддя	 	І.Г. Ясиновський