Справа № 587/5326/25 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Бузової Т.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «ІСКРА» про визнання права власності на житловий будинок у порядку набувальної давності,- 
В С Т А Н О В И В :

Представник позивача – адвокат Вакула В.М. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що позивач у період з 1994 року по 2007 рік працював в КСП «ІСКРА». 20.03.1999 року позивач перерахував на рахунок КСП «ІСКРА» грошові кошти у розмірі 500 грн. за будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який КСП, за домовленістю, пообіцяло відчужити на користь ОСОБА_1 . Після чого, останній почав використовувати вказаний будинок як такий, що вже перебуває у його власності, ремонтувати його проживати в ньому, обробляти земельну ділянку, яка прилягає до будинку, тобто відкрито добросовісно володів зазначеним майном, а саме житловим будинком та земельною ділянкою та продовжує відкрито, безперервно володіти даним нерухомим майном протягом 15 років. Жодні потенційні власники житлового будинку та земельної ділянки з 2010 року до теперішнього часу спадкові права не оформили, жодного разу за місцем спадкового майна не приїздили, та жодним чином ним не опікувалися, що свідчить про їх відмову від власності. А тому, посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок та прибудинкові споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 19.11.2025 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 16.02.2026 закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи у суді. 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача повідомив, що право власності на вказане майно за ПРАТ «ІСКРА» не зареєстроване, товариство не здійснює фактичного володіння, користування і управління спірним нерухомим майном та не вчиняє дій. Спрямованих на перешкоджання позивачу у його можливому володінні. Просить розглянути справу без участі представника відповідача, на підставі зібраних доказів та у відповідності до вимог чинного законодавства, у прийнятті рішення покладається на розсуд суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , згідно реєстраційного посвідчення (рос. регистрационного удостоверения) належить на праві власності колгоспу «Червоний прапор» на підставі рішення Сумського райвиконкома № 216 від 29.08.1986 року. Право власності зареєстровано в Сумському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1 ст. 44 (а.с.8)
Згідно з інформаційною довідкою ДП «БТІ Регіональна агенція технічної інвентаризації» КП «ІНІЦІАТИВА» Миколаївської сільської ради, станом на 31.12.2012 року в архівах інвентаризаційних справ існує інвентаризаційна справа №А000096387 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої право власності на цей обєкт нерухомого майна зареєстровано за Колхоз «Червоний прапор», підстава виникнення права власності: рішення Сумської районної ради від 29.08.1986 №216, зареєстровано в реєстраційній книзі №1, сторінка 44, реєстраційний №37, дата реєстрації 28.04.1987 рік. (а.с.58)
Відповідно до довідки ПАТ «ІСКРА» №730 від 14.12.2012: Колгосп «Червоний прапор» був неодноразово реорганізований та перейменований: в КСП «Іскра» і КСП ім. Т.Г. Шевченка 13.02.1992 року (протокол загальних зборів №1ьвід 11.02.1992 року); КСП «Іскра» і КСП ім. Т.Г. Шевченка реорганізовані в КСП «Іскра» 04.02.1994 року (протокол № 1 загальних зборів від 04.02.1994 р. ); КСП «Іскра» реорганізоване в САПТЗТ «Іскра» 09.02.1997 року (Протокол загальних зборів №1 від 09.02.1997); САПТЗТ «Іскра» реорганізоване в СЗАТ «Іскра» 12.02.2000 року (Протокол загальних зборів акціонерів № 1 від 12.02.2000р.); СЗАТ «Іскра» перейменоване в ПАТ «ІСКРА» 26.04.2011 року (Протокол № 22/03 загальних зборів акціонерів від 22.03.2011 року). (а.с.7)
З трудової книжки позивача ОСОБА_1 вбачається, що останній з 03.03.1994 року по травень 2007 року працював у зазначеному вище товаристві. (а.с.16-27)
Згідно накладної (внутрішньогосподарського призначення) №256 від 20.03.1999 року ОСОБА_1 в рахунок розрахунку за житловий будинок вніс суму 500 грн. (а.с.15)
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №450330027 від 03.11.2025 року право власності на будинок не зареєстроване. (а.с.12) 
Згідно довідки Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області №780 від 10.11.2025 року відомості про передачу у приватну власність або приватизацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні. (а.с.14)
Відповідно до інформації відділу № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 11.11.2025 року право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване, державний акт на право власності на земельну ділянку за зазначеною адресою не видавався. (а.с.13)
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.
За набувальною давністю у власність можуть набути майно лише фізичні та юридичні особи.
Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
У пунктах 5, 9 Постанови №5 Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних прав роз`яснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).
Верховний Суд України у постанові від 27.09.2018 року, по справі № 571/1099/16-ц, зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.
Визнаючи поняття «умови набуття права власності на чужі речі», Верховний Суд України в Постанові від 04.07.2018 року, по справі № 201/12550/16-ц, був більш лаконічний та визначив, що: «Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності».
Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.
Відповідно до п.6 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 25.09.2015р. право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності може виникати за первісними і похідними підставами. Набувальна давність однією із первісних підстав набуття права власності на житловий будинок.
Велика Палата ВС у своїй постанові зазначила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (див., наприклад, постанову Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18).
Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном а подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
10 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 923/82/19 (ЄДРСРУ № 87478664) досліджував питання щодо набуття права власності на майно за набувальною давністю. В даній Постанові Верховний суд дійшов аналогічного правового висновку щодо підстав для набуття права власності за набувальною давністю, що зазначено вище, а саме: йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
24 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 755/16913/16-ц, провадження № 61-24031св18 (ЄДРСРУ № 79445638) вказав, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
В ході судового розгляду справи не встановлено жодних інших власників чи можливих спадкоємців на житловий будинок та прибудинкові споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в матеріалах справи відсутні.
Суд враховує, що ОСОБА_1 тривалий час проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , добросовісно, відкрито, безперервно володіє житловим будинком, зокрема здійснює догляд, поточний ремонт, обробляє прилеглу земельну ділянку, позивач має у своєму розпорядженні оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок. 
Крім того, суд бере до уваги відсутність заперечень з боку відповідача щодо можливого володіння позивачем спірним нерухомим майном, а також те, що відповідач не здійснює фактичного володіння, користування і управління цим майном. 
Факт добросовісного володіння позивачем зазначеним майном, а саме більше 10 років, підтверджується наданими суду належними та допустимими доказами. Таким чином, суд вважає встановленим, що з 1999 року позивач добросовісно, відкрито і безперервно володів спірним майном і продовжує добросовісно, відкрито і безперервно володіти спірним нерухомим майном, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 344, 379 ЦК України та ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :

Позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «ІСКРА» про визнання права власності на житловий будинок у порядку набувальної давності – задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок та прибудинкові споруди, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 26 березня 2026 року.

Суддя        О.А. Степаненко