Провадження № 1-кп/557/31/2026
Справа № 557/750/25

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 
обвинуваченого ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_4 
секретар судового засідання ОСОБА_5 
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Гоща матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021180000000317 від 27.10.2021, щодо обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Головниця, Корецького району, Рівненської області, місце реєстрації та місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , депутат Корецької міської ради VIII скликання, раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Водій ОСОБА_3 26 жовтня 2021 року, приблизно о 19 годині 15 хвилин, керуючи автомобілем марки «Citroen C-Crosser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись лівою смугою руху проїзної частини автодороги «Київ-Чоп» зі сторони м. Київ у напрямку м. Рівне, на 288 км + 740 м вищевказаної автодороги, що в межах с. Федорівка, Рівненського району, Рівненської області, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), що вимагає від водія забезпечення безпеки дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки. В порушення вимог пункту 18.1. Правил дорожного руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1, що позначає нерегульований пішохідний перехід, здійснюючи випередження вантажного автопотягу у складі автомобіля марки «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Schwarzmuller SPA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , (далі - вантажний автомобіль), з моменту виникнення небезпеки для руху та при обмеженій оглядовості праворуч із-за вказаного попутного вантажного автомобіля, що рухався попереду у правій смузі руху та зменшував швидкість руху перед нерегульованим пішохідним переходом, не вибравши безпечної швидкості руху у темну пору доби, не застосував своєчасних заходів для гальмування, не врахувавши можливість наявності на нерегульованому пішохідному переході пішоходів, які мають перевагу під час переходу проїзної частини та зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена небезпека для руху, водій автомобіля марки «Citroen C-Crosser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху транспортних засобів.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок спричиненого транспортною пригодою комплексу тілесних ушкоджень, який був небезпечним для життя в момент заподіяння та за цією ознакою відноситься до тяжких, помер на місці пригоди, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. 
Порушення ОСОБА_3 вимог пункту 18.1. Правил дорожнього руху, що вимагає від водія наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв?язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди суспільно небезпечними наслідками, що настали - смертю потерпілого ОСОБА_6 .

2. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, ніхто з учасників судового провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, а також доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями потерпілої, обвинуваченого, матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

3.Позиції сторін кримінального провадження.
3.1.Позиція сторони обвинувачення.
Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 29 квітня 2025 року старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 та затверджений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів НПУ Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_2 .
За змістом обвинувального акту, який підтримав прокурор, орган досудового розслідування вважав установленим те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 286 КК України.
Під час виступу у судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначити покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі та трьох років позбавлення права керування транспортними засобами. Крмі того, просила звільнити обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з визначенням іспитового строку тривалістю три роки. Стягнути з обвинуваченого суму витрат на залучення експертів.

3.2. Позиція сторони захисту.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням визнав, надав показання, не оспорював правову кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини справи.
Захисник не заперечував достатності доказів щодо винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, просив призначити покарання ОСОБА_3 із застосуванням ст. 75 КК України. Крім того, просив не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

3.3. Позиція потерпілого.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, при призначенні покарання обвинуваченому просила не призначати йому покарання у виді позбавлення волі та позбавлення права керування транспортними засобами, вказала, що претензій до нього не має.

4.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
4.1.Показання обвинуваченого.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 визнав повністю, у скоєному розкаявся, підтвердив обставини скоєння ним злочину, які викладені в обвинувальному акті, та дав показання стосовно обставин скоєння ним кримінальних правопорушень, - час, місце, спосіб, мета скоєння кримінального правопорушення. 
Зокрема, показав, що подія трапилася у селі Федорівка в темну пору доби, він рухався по дорозі в сторону Рівного на власному автомобілі «Citroen C-Crosser», який був технічно справним, покриття дороги було нормальним. Під`їжджаючи по лівій смузі до пішохідного переходу не помітив пішохода, який був прихований від нього вантажним автомобілем, який рухався правою смугою, і виїхавши на перехід несподівано відчув удар в праву сторону автомобіля, після чого різко зупинився і вийшов з автомобіля. Побачивши збитого ним пішохода викликав поліцію і швидку допомогу. Повідомив, що просив пробачення у родичів загиблого, заплатив їм значну суму коштів на відшкодування шкоди. Зазначив, що підтримує теплі стосунки з ними. У скоєному щиро розкаявся, просив не позбавляти волі та права керування.

4.2.Показання потерпілих.
Потерпіла в судовому засіданні не допитувалася на підставі поданої нею заяви.

4.3. Показання свідків.
Свідки у цьому кримінальному провадженні судом не допитувалися за клопотанням сторін обвинувачення та захисту.

5. Висновки суду.
Сторони кримінального провадження під час судового розгляду не заявляли клопотання про визнання наданих прокурором доказів недопустимими, відповідно до положень частини третьої статті 89 КПК України.
Оцінюючи досліджені під час судового розгляду вищезазначені докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України.
Проаналізувавши надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає існування будь-яких інших подій, ніж ті, що викладені в обвинувальному акті.
Суд дійшов висновку, що прокурор надав допустимі, належні, достовірні та достатні докази для визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

6. Обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року, № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає не зазначені стороною обвинувачення у обвинувальному вироку щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки обвинувачений дієво розкаявся у вчиненому, відшкодував потерпілій збитки, заподіяні злочинним діянням.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

7. Мотиви призначення покарання обвинуваченому.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, які визначають загальні засади та правила призначення покарання.
Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. 
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.
Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Обвинувачений ОСОБА_3 є таким, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив необережний тяжкий злочин, на обліках у лікаря-нарколога, у лікаря-психіатра не перебуває, має інвалідність, одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, має на утриманні батька-інваліда, за місцем проживання характеризується позитивно, працевлаштований, є волонтером, веде активне громадське життя. Суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений у межах, що передбачені у санкції частини 2 статті 286 КК України.
Разом з тим, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, тому вбачає підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до статті 75 КК України, з покладенням на останнього відповідних обов`язків.
З огляду на наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, позицію потерпілої, суд дійшов висновку, що призначення покарання у виді позбавлення волі строком, який встановлений в санкції частини 2 статті 286 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до статті 75 КК України, буде співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і таким, що не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

8.Мотиви ухвалення рішення про відшкодування процесуальних витрат, щодо заходів забезпечення, щодо вирішення цивільного позову.
У даному кримінальному провадженні процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 57626,28 грн, розмір яких підтверджений документально та які, відповідно до положень частини 2 статті 124 КПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.
У даному кримінальному провадженні заходи забезпечення не застосовувались, цивільний позов не заявлений.

9. Мотиви ухвалення рішення щодо речових доказів.
Суд вирішує питання щодо речових доказів відповідно до положень частини 9 статті 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Керуючись ст.ст. 373-376 КПК України суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3  визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю у 3 (три) роки, якщо він протягом вказаного строку не вчинить нового кримінального правопорушення. 
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України та пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 57626 (п`ятдесят сім тисяч шістсот двадцять шість) гривень 28 коп. витрат за залучення експертів.
Накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2021 року арешт на автомобіль марки «Citroen C-Crosser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 – скасувати.
Після вступу вироку в законну силу речовий доказ - автомобіль марки «Citroen C-Crosser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 який знаходиться на спецмайданчику тимчасового утримання транспортних засобів по вул. Барона Штейнгеля, 90 в с. Городок Рівненського району Рівненської області - повернути власнику.
Вирок може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом 30 діб після проголошення.
Учасники судового провадження отримують копію вироку в порядку ч. 6 ст. 376 КПК України.

Суддя     ОСОБА_1