Номер провадження: 22-ц/813/1275/26 
Справа № 522/21315/23
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – Дерев`янка О.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вавілов Антон Євгенович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївна та ОСОБА_3 про скасування свідоцтва про управління спадщиною, -
В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування свідоцтва про управління спадщиною, у якій позивачка просить скасувати свідоцтва про управління корпоративними правами, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інною Валеріївною у спадкові справі №45/2023, зареєстрованого в реєстрі №343.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Залучено в якості третьої особи ОСОБА_3 . 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року задоволено заяву про забезпечення позову, заборонено Південному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Одеса), органам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчиняти певні дії, а саме, вчиняти будь які дії щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що міститься в Єдиному державному реєстрі щодо частки учасника ОСОБА_2 в статутному капіталі ТОВ «ЕДВІН» (ідентифікаційний код юридичної особи – 24532948), в тому числі заборонити державну реєстрацію зміни власника частки у статутному капіталі, відчуження частки у статутному капіталі, зменшення частки у статутному капіталі, зміни учасників юридичної особи.
14 грудня 2023 року від ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, у яких він просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
05 березня 2024 року від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити позовні вимоги залишити без задоволення.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївна та ОСОБА_3 про скасування свідоцтва про управління спадщиною – залишено без задоволення.
Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року у вигляді заборони Південному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Одеса), органам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчиняти певні дії, а саме, вчиняти будь які дії щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що міститься в Єдиному державному реєстрі щодо частки учасника ОСОБА_2 в статутному капіталі ТОВ «ЕДВІН» (ідентифікаційний код юридичної особи – 24532948), в тому числі заборонити державну реєстрацію зміни власника частки у статутному капіталі, відчуження частки у статутному капіталі, зменшення частки у статутному капіталі, зміни учасників юридичної особи. Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вавілов А.Є. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Позивачка ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 та треті особи – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., ОСОБА_3 в судове засідання до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про направлення судових повісток-повідомлення та довідки про доставку судових повісток-повідомлень в електронний кабінет Електронного суду (а.с. 233-241).
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові повістки-повідомлення неодноразово направлялись на всі відомі суду адреси місця їх проживання та місця реєстрації, однак поштові повідомлення повертались до суду з відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 185, 232, 235-238).
Згідно ч. 1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Таким чином, оскільки судові повістки-повідомлення неодноразово направлялась на всі відомі суду адреси місця проживання, та враховуючи, що отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а саме суду, апеляційний суд в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи. 
01 квітня 2026 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Вавілова А.Є. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із відрядженням адвоката до м. Миколаєва та неможливістю прибути в судове засідання самої позивачки.
Однак, колегія суддів не вважає за доцільне відкладення розгляду даної справи та відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення, оскільки на його підтвердження не надано жодного доказу.
Згідно статті 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Явка до суду апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалася. 
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Позиція ОСОБА_1 щодо суті спору та законності рішення суду першої інстанції чітко викладена в апеляційній скарзі.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що судом не встановлено обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності позивачки та її представника, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача та представника Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – Дерев`янка О.В., який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).
Крім того, частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Згідно листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу – Ткаченко Інни Валеріївни від 10.08.2023 за №339/02-14, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємцем за законом щодо майна ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу – ОСОБА_5 встановлено, що у складі спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є такі корпоративні права:
- частка в статутному капіталі ТОВ «ЕДВІН», м. Одеса, просп. Шевчека, 4Б, кв. 28, ЄДРПОУ – 24532948, номінальною вартістю 10 000 000,00 гривень.
Зазначеним свідоцтвом, на підставі ст. 61 Закону України «Про нотаріат», для управління корпоративними правами призначено з числа спадкоємців – управителя спадщини – ОСОБА_2 , до повноважень якої належить управління зазначеними корпоративними правами.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 1-2 статті 1220 ЦК України).
Частиною 1-2 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Положеннями статті 1285 ЦК України визначається, хто має право управляти спадковим майном, якщо воно є таким, що потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані. Вказується на можливість оформлення договору на управління спадщиною за відсутністю спадкоємців чи виконавців заповіту.
В той же час статтею 61 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що якщо у складі спадщини є корпоративні права, для управління ними нотаріус, а в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування призначає управителя спадщини з числа спадкоємців або виконавців заповіту, а у разі їх відсутності укладає договір на управління спадщиною з іншою особою.
Отже, за наявністю у складі спадщини корпоративних прав та спадкоємців, які звернулися за прийняттям спадщини, нотаріус може видати свідоцтво на управління спадщиною в частині корпоративних прав померлого. 
В силу частини 3 статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.
Зазначене свідчить про те, що державний або приватний нотаріус у разі входження до складу спадщини корпоративних прав вживає заходів для визначення управителя корпоративних прав з числа спадкоємців. При цьому, визначення управителя корпоративних прав здійснюється нотаріусом на власний розсуд.
У позовній заяві позивачка стверджує про те, що вона є дружиною померлого, а тому, є спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .
За статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відмовляючи в задоволенні позовних про скасування свідоцтва про управління корпоративними правами, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. у спадковій справі №45/2023, зареєстрованого в реєстрі №343, суд першої інстанції виходив із того, що згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.11.2023 №316587, ОСОБА_2 була одним із засновників та кінцевим бенефіціаром ТОВ «ЕДВІН» з розміром частки статутного капіталу у розмірі 10 000 000,00 гривень.
Тому, на думку суду, приватний нотаріус обґрунтовано виходив з наявності підстав для призначення ОСОБА_2 управителем корпоративних прав, що входять до складу спадщини ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підстави для відмови у вчиненні такої нотаріальної дії суду не доведені.
Суд також виходив з того, що необхідність згоди на видачу нотаріусом такого свідоцтва не передбачена законодавством ні про спадкування, ні про вчинення нотаріальних дій.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позовних вимог.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що вона була дружиною померлого, а тому, є спадкоємцем першої черги за законом, а свідоцтво про управління корпоративними правами, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. у спадкові справі №45/2023, зареєстрованого в реєстрі №343, яким відповідачка ОСОБА_2 призначена управителем корпоративних прав, що входять до складу спадщини ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушує її цивільні права як спадкоємця, та воно видане без врахування її інтересів.
Однак колегія суддів не може прийняти вищезазначені твердження апеляційної скарги до уваги, оскільки викладені позивачкою ОСОБА_1 обставини не є правовою підставою для скасування спірного свідоцтва про управління корпоративними правами, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. у спадкові справі №45/2023, зареєстрованого в реєстрі №343.
Так, матеріалами справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємцем за законом щодо майна ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Положеннями статті 1285 ЦК України передбачено, що якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідний орган місцевого самоврядування, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою.
У разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки.
Особа, яка управляє спадщиною, має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з`явлення спадкоємців або до прийняття спадщини.
Особа, яка управляє спадщиною, має право на плату за виконання своїх повноважень.
Також статтею 61 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що якщо у складі спадщини є корпоративні права, для управління ними нотаріус, а в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування призначає управителя спадщини з числа спадкоємців або виконавців заповіту, а у разі їх відсутності укладає договір на управління спадщиною з іншою особою.
Це питання детально врегульовано і листом Міністерства юстиції України №31-32/1694 «Щодо практики укладання договорів на управління спадщиною», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Для управління спадщиною укладають двосторонній договір, у якому однією стороною є установник управління (нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, відповідний орган місцевого самоврядування), а другою управитель. Якщо є заявлений хоча б один із спадкоємців, то цей спадкоємець має отримати право на управління корпоративними правами до з`явлення інших спадкоємців та до прийняття спадщини. Спадкоємець для такого управління має мати підтвердження правомочності на участь в управлінні господарською організацією на час прийняття спадщини, до отримання свідоцтва про право на спадщину.
Тому, за наявністю у складі спадщини корпоративних прав та спадкоємців, які звернулися за прийняттям спадщини, нотаріус може видати свідоцтво на управління спадщиною в частині корпоративних прав померлого. 
Законодавством України не передбачено обов`язку нотаріуса отримувати дозвіл кожного із спадкоємців при призначення управителя спадщиною. 
Окрім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, порядок відбору та процедура визначення управителя корпоративних прав, що входять до складу спадщини, між спадкоємцями законодавством не врегульована, тому визначено нотаріусом на власний розсуд.
Таким чином, встановивши, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є одним із спадкоємцем за законом щодо майна ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. у спадкові справі №45/2023, зареєстрованого в реєстрі №343, дійшла законного висновку щодо видачі свідоцтва про призначення ОСОБА_2 управителем корпоративних прав, що входять до складу спадщини ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також позивачкою не надано доказів її звернення до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. про призначення її управителем спадщини спадкодавця ОСОБА_4 корпоративних прав ТОВ «ЕДВІН» на період часу до прийняття спадщини спадкоємцями в цілях збереження, функціонування ТОВ «ЕДВІН» та збереження прав усіх спадкоємців та укладення з нею договору на управління корпоративними правами.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивачки, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Доводи наведені в апеляційній скарзі були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного, оскільки законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вавілов Антон Євгенович залишити без задоволення
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повний текст судового рішення складено: 22 квітня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда