П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 296/3063/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шалота К.В. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 
20 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Моніча Б.С.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 травня 2025 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 травня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
06.04.2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
Сторони в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 15.03.2025 поліцейським сектору поліцейської діяльності №1 (с-ще Черняхів) відділу поліції Відділу поліції № 1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області Данилівським В.С. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4274077, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень у зв`язку з тим, що водій ОСОБА_1 керував 15.03.2025 о 10:01 с. Троковичі, вул. Центральна автомобілем HYUNDAI TUCSON, АМ7401HT при цьому не був пристебнутий ременем пасивної безпеки, чим порушив 2.3.в. ПДР - Порушення правил користування ременями безпеки транспортним засобом.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (Правила дорожнього руху), згідно з п.1.9 яких особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.3. (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі також – ПДР) встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Частина 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також – КпАП) передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 222 КпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, (частини 1, 2, 3, 5 і 6 статті 121, статті 121-1, 121-2, частини 1, 2 і 3 статті 122, частина 1 статті 123, статті 124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Статтею 280 КпАП України передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, [...] а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За змістом статті 283 КпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 31 Закону України "Про національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 15.03.2025 о 10:01 у с.Троковичі, вул. Центральна водій ОСОБА_1 керував автомобілем HYUNDAI TUCSON, АМ7401HT, та не був пристебнутим ременем пасивної безпеки, чим порушив 2.3.в. Правил дорожнього руху.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підтвердження вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, відповідачем до матеріалів справи надано відеозаписи.
Досліджуючи відеозаписи, що містяться на CD-диску (файли з камери нагрудного відеореєстратора поліцейського: export-l1lud.mp4, WhatsApp Video 2025-03-19 at 11.54.08.mp4, WhatsApp Video 2025-03-19 at 11.54.47.mp4), судом апеляційної інстанції встановлено, що на останніх зафіксовано, зокрема: рух автомобіля HYUNDAI TUCSON, НОМЕР_1 , в зустрічному напрямку до поліцейського автомобіля; переслідування автомобіля; зупинку автомобіля та перебування на водійському місці ОСОБА_1 , який не був пристебнутий ременем безпеки; повідомлення поліцейським позивачу причини зупинки; відсутність будь-яких заперечень з боку позивача; пропозицію поліцейського пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння, відмову позивача від проходження освідування; оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта, що він не керував 15.03.2025 о 10:01 у с. Троковичі Житомирського району Житомирської області транспортним засобом та не порушував Правил дорожнього руху, оскільки факт керування позивачем ОСОБА_1 15.03.2025 о 09:55 у с. Троковичі автомобілем HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_1 , підтверджується наданими представником відповідача відеодоказами, на яких зафіксовано рух вказаного автомобіля, перебування позивача за кермом цього автомобіля, відсутність заперечень позивача факту порушення ПДР після зупинки (файли: "WhatsApp Video 2025-03-19 at 11.54.08.mp4" (55 с.) та файлом "WhatsApp Video 2025-03-19 at 11.54.47.mp4").
Слід зазначити, що хоча за правилами Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах і покладено на суб`єкта владних повноважень, однак це не означає, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування обставин, на які він посилаються як на підставу своїх вимог. Це означає, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Враховуючи вищенаведені обставини, з урахуванням наявних відеодоказів представником відповідача доведено факт порушення позивачем вимог пункту 2.3(в) ПДР, а саме керування 15.03.2025 у с. Троковичі, автомобілем HYUNDAI TUCSON, АМ7401HT, без користування ременем пасивної безпеки, що становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про не роз`яснення йому прав, оскільки вказане спростовується наявними в матеріалах справи відеодоказами із нагрудного відеореєстратора поліцейського, в яких зафіксовано, що поліцейський одразу повідомив позивачу про причину зупинки, суть скоєного ним адміністративного правопорушення, перевірив у позивача наявність посвідчення водія, виявив ознаки стану алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук), запропонував пройти освідування за допомогою приладу "Драгер", та після відмови позивача запропонував пройти огляд в медичному закладі, та надалі працівник поліції роз`яснив позивачу його права за ст. 63 Конституції України, ст. 268 КпАП та повідомив про відсторонення від керування транспортним засобом (файл: export-l1lud.mp4 (0:00-2:21)).
При цьому, з досліджених судом відеозаписів вбачається, що позивач своїм підписом в оскаржуваній постанові підтвердив ознайомлення зі своїми правами за ст. 268, 289 КпАП.
Твердження апелянта про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам статті 283 КпАП є безпідставними, оскільки зі змісту постанови серії ЕНА №4274077 від 15.03.2025 слідує, що остання містить зазначення, серед іншого, марки, моделі та номерного знаку автомобіля - HYUNDAI TUCSON, АМ7401HT (п. 5 постанови); місце вчинення правопорушення - с. Троковичі, вул. Центральна (п. 5 постанови), наявну інформацію про номер пристрою, яким здійснювався відеозапис: "відеозапис з портативного відеореєстратора 858284" (п. 7 постанови).
Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про незазначення в оскаржуваній постанові підстав зупинення транспортного засобу, оскільки вимогами статті 283 КпАП окремого зазначення у постанові відомостей про підставу зупинки транспортного засобу не передбачено.
Водночас, відповідно до наданих представником відповідача відеодоказів слідує, що причиною зупинки транспортного засобу "HYUNDAI TUCSON", АМ7401HT стало те, що позивач як водій вказаного автомобіля не був пристебнутим ременем безпеки, чим порушив 2.3.в. ПДР, про що працівник поліції повідомив позивача одразу після зупинки (файл: export-l1lud.mp4).
Відповідно до статті 222 КпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених, зокрема, частиною 5 статті 121 КпАП належить до компетенції Національної поліції, від імені яких діють працівники органів і підрозділів Національної поліції.
Суд звертає увагу, що скорочене провадження у справах про зазначене адміністративне правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в таких випадках, що чітко визначені законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.
За наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення (п. 1 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи доведення відповідачем факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП відповідними доказами, які позивачем залишилися неспростовані, а також те, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності в межах встановленої КУпАП санкції статті про адміністративне правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави для задоволення позову та скасування оскаржуваної постанови відсутні.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена. 

Головуючий	 		Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Моніч Б.С.    Біла Л.М.