ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/3884/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Калантай М.В. 
при секретарі судового засідання Почуєвій А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", м. Київ 	
до 	Філатової Юлії Ігорівни, сел Безлюдівка Харківської області 	
про 	стягнення 133 455,81 грн. 	
за участю представників:
від позивача: не з`явився
від відповідача: Тащі М.М. 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Філатової Юлії Ігорівни (надалі - відповідач) про стягнення 133455,81грн., з яких: 40000,00грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту, 89461,05грн. суми прострочених платежів по процентах, 3994,76грн. суми прострочених платежів за комісією.
На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів за договором №122157-КС-002 від 09.07.2024 про надання кредиту.
Ухвалою від 05.11.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Також даною ухвалою за клопотанням позивача витребувано у Акціонерного товариства "УНІВЕРСАЛ БАНК" (код ЄДРПОУ: 21133352) наступні письмові докази, які становлять банківську таємницю: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я Філатова Юлія Ігорівна (РНОКПП НОМЕР_2 ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 09.07.2024 року (дата видачі кредиту) по 24.12.2024 року (дата закінчення терміну кредитування).
27 листопада 2025 року від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" на виконання вимоги суду надійшов лист від 26.11.2025 №БТ/Е-19090, в якому повідомлено, що на ім`я Філатова Юлія Ігорівна (РНОКПП: НОМЕР_2 ) Банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 . Повний номер рахунку платіжної картки № НОМЕР_1 , що належав Філатова Юлія Ігорівна (РНОКПП: НОМЕР_2 ), - НОМЕР_3 . Також до даного листа додано довідку про рух грошових коштів по рахунку відкритого до платіжної картки № НОМЕР_1 за період із 09.07.2024 по 24.12.2024.
Відповідно до ухвали від 26.12.2025 розгляд справи №922/3884/25 здійснюється за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.01.2026. При цьому, у зв`язку із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця стосовно відповідача, судом постановлено відповідачем у даній справі вважати ОСОБА_1 як фізичну особу. Також, позивача зобов`язано протягом 2-х днів з моменту отримання даної ухвали направити відповідачу за адресою її місця проживання копію позовної заяви з доданими матеріалами та надати суду докази такого направлення для долучення до матеріалів справи.
30 грудня 2025 року від позивача надійшла заява від 29.12.2025, до якої додано докази направлення уточненої позовної заяви з додатками на адресу місця проживання відповідача.
Дані документи долучені судом до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 23.01.2026 судоми постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 04.03.2026.
06 лютого 2026 року від відповідача, Філатової Ю.І., надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила позовні вимоги задовольнити частково, а саме у сумі 42400,00 грн, у решті позовних вимог - відмовити. При цьому, відповідач зазначила, що грошові кошти були надані позивачем їй як фізичній особі, а не суб`єкту підприємницької діяльності, що свідчить про реальний характер правовідносин між сторонами як таких, що виникли у сфері споживчого кредитування, незалежно від формального зазначення статусу позичальника у договорі. У зв`язку з цим, з посиланням на судову практику у справах, пов`язаних зі споживчим кредитуванням, відповідач вказує, що передбачена умовами договору комісія не може вважатися правомірною, оскільки позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним; позивач фактично нараховував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором відсотки. Крім того, відповідач зазначає, що в договорі відсутнє чітке, однозначне та зрозуміле визначення реальної річної процентної ставки, а також не розкрито механізм її формування та співвідношення із фактично заявленими до стягнення сумами процентів. За таких обставин відповідач не могла надати усвідомлену згоду на умови кредитування, оскільки істотна умова договору щодо вартості кредиту була прихованою та не розкритою належним чином, що є порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів" та принципів прозорості й добросовісності у договірних правовідносинах.
Суд зазначає, що даний відзив є таким, що подано з пропуском встановленого судом строку.
Статтею 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Зокрема, статтею 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
У відзиві відповідач заявив клопотання про поновлення строку на подачу відзиву, у якому зазначив, що пропуск даного строку був викликаний тим, що відповідач не отримувала судової повістки про виклик до суду, а також копії позовної заяви з доданими до неї матеріалами, у зв`язку з чим була позбавлена можливості своєчасно подати відзив на позов. 19.01.2026 відповідачем було укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатським об`єднанням "Правда" щодо представництва інтересів у справі № 922/3884/25 в Господарському суді Харківської області. 22.01.2026 представником відповідача вперше було отримано матеріали справи через підсистему Електронний суд. В подальшому відзив подано протягом 15 днів з моменту ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи.
Розглянувши дане клопотання, суд зазначає наступне.
Згідно з п.3 ч.1 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 5 статті 236 ГПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 181 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.
Статтею 182 ГПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.
Таким чином, одним з основних завдань підготовчого провадження у господарській справі є надання сторонам можливості подати всі наявні у них докази та викласти свої доводи та заперечення щодо суті спору.
Враховуючи викладене, а також з огляду на поважність повідомлених відповідачем причин пропуску строку, суд визнав за можливе поновити пропущений процесуальний строк на подання відзиву.
У зв`язку з цим, відзив відповідача з доданими документами приймається судом та долучається до матеріалів справи.
Також 06.02.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він з доводами відповідача не погодився, та наполягав на правомірності своїх позовних вимог.
Дана відповідь позивача на відзив була прийнята судом та долучена до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 04.03.2026 судом без оформлення окремого документа постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.03.2026.
У судовому засіданні 18.03.2026 судом оголошено перерву до 10.04.2026.
Позивач свого представника в дане судове засідання не направив, однак суд враховує, що у своїй заяві від 29.12.2025 позивач просив розгляд справи здійснювати за відсутності свого представника.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 42 ГПК України учасникам справи надано право брати участь у судових засіданнях. При цьому частиною 3 статті 196 ГПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Оскільки у даному випадку явка представника позивача не визнавалася судом обов`язковою, позивач вправі на власний розсуд використовувати своє право на участь у засіданнях з розгляду даної справи.
Представник відповідача у даному судовому засіданні визнав позов в частині вимог про стягнення 40000,00грн. прострочених платежів по тілу кредиту та 2400,00грн. прострочених платежів по процентах; в іншій частині позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.
09 липня 2024 року між ТОВ "Бізнес Позика", як кредитодавцем, та ФОП Філатовою Ю.І., як позичальником, укладено договір №122157-КС-002 про надання кредиту (надалі - Кредитний договір), за умовами якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 36000,00грн. на засадах строковості, поворотності, платності (надалі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.
Сторонами погоджено, що кредит надається строком на 24 тижні, стандартна процентна ставка в день становить 1,50000000, фіксована. Знижена процентна ставка в день становить 1,15012500, фіксована.
Комісія за надання Кредиту (далі- Комісія): 5 400,00 грн.
Цілі (мета) Кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої незабороненої законом діяльності. Цей Кредит не є споживчим кредитом (п. 1 Кредитного договору).
Відповідно до пункту 2 Кредитного договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою вказаною у п.1 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п.3 Договору.
Пунктом 3 Кредитного договору передбачено відповідний Графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
15 липня 2024 року сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору №122157-КС-002 про надання кредиту, відповідно до п.2 якої:
2.1. Кредит збільшується на 4 000,00 грн. та Кредитодавець, на умовах викладених у Договорі, збільшує суму Кредиту, а Позичальник отримує збільшення суми Кредиту та зобов`язується повернути Кредит збільшений на 4 000,00 грн. грн. у строки та на умовах викладених у Договорі.
2.2. Після збільшення суми Кредиту, загальна сума отриманого (відповідно до Договору та Додаткової угоди) та неповернутого Позичальником Кредиту складатиме 40 000,00 грн.
Згідно з п.5 Додаткову угоду №1 до Договору №122157-КС-002 комісія за надання додаткової суми кредиту: 600,00 грн.
Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та:
- 09.07.2024 надав відповідачу грошові кошти в розмірі 36000,00грн.,
- 15.07.2024 надав відповідачу грошові кошти в розмірі 4000,00грн.,
шляхом перерахування на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 , яка була вказана Позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про рух коштів по банківській карті відповідача № НОМЕР_1 , наданою суду разом з листом АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" від 26.11.2025 №БТ/Е-19090.
Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, отримані кредитні кошти в повному обсязі та в передбачені Графіком платежів строки не повернув.
Відповідно до Розрахунку заборгованості за Кредитним договором відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату на загальну суму 8630,00грн., у зв`язку з чим станом на 23.10.2025 заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 133455,81грн., що складається з:
- суми прострочених платежів по тілу кредиту - 40 000,00 грн;
- суми прострочених платежів по процентах - 89 461,05 грн;
- суми прострочених платежів за комісією - 3 994,76 грн.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 40000,00грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту, 89461,05грн. суми прострочених платежів по процентах, 3994,76грн. суми прострочених платежів за комісією.
В ході розгляду справи судом було встановлено, що 18.06.2025 стосовно відповідача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
Отже, на даний час відповідач не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності.
Разом із тим, відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК України однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Зі змісту зазначених норм убачається, що основне зобов`язання за договором, укладеним з відповідачем, не припинилося, тому немає підстав для припинення (закриття) провадження у справі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 у справі № 915/1056/16.
Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18, господарські суди на даний час мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
За таких обставин, втрата відповідачем статусу суб`єкта підприємницької діяльності не є перешкодою для вирішення спору у даній справі по суті заявлених вимог.
Разом із тим, з огляду на вищевказану обставину, відповідачем у даній справі слід вважати Філатову Юлію Ігорівну як фізичну особу.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За правилом ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом п. 5 ч. 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 3-6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, згідно зі статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до п. 12 ч. 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2024 позивачем було направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 122157-КС-002 про надання кредиту.
09.07.2024 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 122157-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС Одноразового ідентифікатора UA-4470, (направленого Позичальнику на номер телефону НОМЕР_4 вказаного Позичальником в Заявці) електронного повідомлення СМС-повідомлення.
Зазначене підтверджується долученою до матеріалів справи візуальною формою послідовності дій клієнта ФОП Філатової Ю.І. щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 122157-КС-002 від 09.07.2024.
Одноразовий ідентифікатор, яким підписаний договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає нормам Закону України "Про електронну комерцію", а тому належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення договору між Фізичною особою-підприємцем Товстокорим Денисом Станіславовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика".
Крім того, суд звертає увагу, що згідно з п. 6 Кредитного договору Позичальник підтвердив, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір з вільним волевиявленням.
Таким чином, 09.07.2024 між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".
Аналогічним чином 15.07.2024 сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що позивач на виконання умов Кредитного договору перерахував відповідачу кредитні кошти у загальному розмірі 40000,00грн., однак останній неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, у зв`язку з чим заборгованість відповідача згідно з умовами Кредитного договору станом на 23.10.2025 становить 133455,81грн., з яких: 40000,00грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту, 89461,05грн. суми прострочених платежів по процентах, 3994,76грн. суми прострочених платежів за комісією.
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази своєчасного та повного повернення вищевказаних сум кредитних коштів, процентів та комісії за Кредитним договором.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У зв`язку з цим, суд вважає позовні вимоги про стягнення 40000,00грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту, 89461,05грн. суми прострочених платежів по процентах, 3994,76грн. суми прострочених платежів за комісією законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому суд відхиляє заперечення відповідача проти позову, які викладені у його відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне.
Щодо наданої відповідачем судової практики застосування норм Закону України "Про споживче кредитування" (надалі - Закон) у кредитних правоідносинах.
Відповідно преамбули вказаного Закону він визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Згідно з п.11 ч.1 ст. 1 цього Закону споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Проте у даному випадку між сторонами відсутні правовідносини споживчого кредитування, оскільки, по-перше, відповідач станом на момент укладення Кредитного договору та Додаткової угоди №1 до нього мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, а, по-друге, відповідно до п.1 договору №122157-КС-002 про надання кредиту від 09.07.2024 метою Кредиту є: "придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої незабороненої законом діяльності. Цей Кредит не є споживчим кредитом".
Аналогічна умова була закріплена в "Пропозиції укласти Договір (оферта) №122157-КС-002 про надання кредиту (Електронна форма) від 09.07.2024", "Прийнятті (акцепті) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору №122157-КС-002 про надання кредиту (Електронна форма) від 09.07.2024".
За таких обставин, положення Закону України "Про споживче кредитування" на спірні правовідносини сторін не поширюються, а тому судові рішення Верховного Суду щодо застосування положень вказаного Закону не можуть бути застосовані до даного спору.
Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що оскільки грошові кошти були перераховані на платіжну картку НОМЕР_1 , емітовану АТ "Універсал Банк" (monobank), яка належить фізичній особі, що підтверджується ідентифікацією отримувача платежу без зазначення статусу фізичної особи-підприємця, то тим самим кредитодавець фактично надав грошові кошти фізичній особі, а не суб`єкту підприємницької діяльності, і це, на думку відповідача, свідчить про реальний характер правовідносин між сторонами як таких, що виникли у сфері споживчого кредитування, незалежно від формального зазначення статусу Позичальника у договорі.
Так, однією з особливостей здійснення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем є те, що така особа відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ч. 1 ст.52 ЦК України).
Отже, факт отримання грошових коштів на особистий рахунок (банківську карту) такої фізичної особи, без вказівки статусу ФОП, не може однозначно свідчити про неможливість використання цих кредитних коштів у підприємницькій діяльності.
У даному випадку слід керуватися саме умовами Кредитного договору, які чітко та однозначно свідчать про досягнення сторонами згоди, що отримані кредитні кошти не є споживчим кредитом (п.1 Кредитного договору).
Щодо наявності у відповідача обов`язку щодо сплати передбачених Кредитним договором процентів та комісії.
Відповідач вказує, що у Кредитному договорі відсутнє чітке, однозначне та зрозуміле визначення реальної річної процентної ставки, а також не розкрито механізм її формування та співвідношення із фактично заявленими до стягнення сумами процентів.
Суд вважає вказане твердження необґрунтованим, оскільки умовами п. 1 Кредитного договору чітко встановлено, що Стандартна процентна ставка в день становить 1,50000000, фіксована. Знижена процентна ставка в день становить 1,15012500, фіксована.
Згідно з п. 2 Кредитного договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються за ставкою вказаною у п. 1 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3 Договору і розраховується в порядку описаному нижче.
Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору у разі якщо погашення Кредиту здійснюється згідно погодженого Сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3 до Договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого Кредиту, то зобов`язання Позичальника по сплаті Процентів за користування Кредитом розраховуються відповідно до Зниженої процентної ставки, що вказана в п. 1 Договору.
Згідно з п. 2.2. Кредитного договору сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3 Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 1 Договору.
При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3 до Договору, та до закінчення терміну дії Договору.
Отже, умовами Кредитного договору чітко та однозначно визначено процентні ставки (Стандартну та Занижену), їх розміри та встановлено обставини, за яких кожна з них застосовуються.
Не приймає суд і доводи відповідача про те, що встановлення процентів у кредитних договорах має бути наближеним до облікової ставки НБУ, проте денна процентна ставка в перерахунку на річний вимір становить орієнтовно 546 % річних, що значно перевищує облікову ставку, встановлену НБУ у розмірі 13 %, встановлену на момент укладення договору.
Вказані доводи щодо необхідності наближення процентів у кредитному договорі до облікової ставки НБУ жодною правовою нормою не підтверджені.
Водночас, стаття 1056-1 ЦК України визначає, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:
1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в медіа або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;
2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;
3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.
У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований.
Передбачені Кредитним договором умови щодо застосування Стандартної та Зниженої процентної ставки вищевказаним нормам статті 1056-1 ЦК України не суперечать.
Стосовно заперечень відповідача про неправомірність встановлення комісії за надання кредиту у Кредитному договорі.
Як зазначалося, вище до даних правовідносин не застосовуються норми Закону України "Про споживче кредитування", а тому наведені відповідачем постанови Верховного Суду не є релевантними до даного спору.
Водночас, відповідно до п. 1 Кредитного договору Позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами.
Умовами п. 1 Кредитного договору та п.5 Додаткової угоди №1 було визначено конкретні розміри комісії за надання основного кредиту в розмірі 36000,00грн. (комісія- 5400,00грн.) та додаткового кредиту в розмірі 4000,00грн. (комісія - 600,00грн.)
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У даному випадку, відповідач на вказані умови Кредитного договору погодилася, внесення змін, у тому числі в судовому порядку, не ініціювала.
Отже, відповідач має обов`язок належним чином виконати взяті на себе зобов`язання та погасити погоджену сторонами суму комісії.
Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд  

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з Філатової Юлії Ігорівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м.Київ, бул.Лесі Українки, буд.26, офіс 411, код 41084239) 40000,00грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту, 89461,05грн. суми прострочених платежів по процентах, 3994,76грн. суми прострочених платежів за комісією, 2422,40грн. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне рішення складено "20" квітня 2026 р. 

Суддя		М.В. Калантай