Дата документу 14.04.2026 
Справа № 334/1695/26
Провадження № 1-кп/334/482/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді	ОСОБА_1 	
за участі секретаря 	ОСОБА_2 	

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2026 за №12026082050000182 
за обвинуваченням     ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню освіту, офіційно не працевлаштованої, заміжньої, має на утриманні 2-х дітей, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -
за участі: прокурора -   ОСОБА_4 , обвинуваченої -  ОСОБА_3 (особисто), захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)
ВСТАНОВИВ :
25.01.2026 ОСОБА_3 приблизно о 12:23, знаходячись біля касової зони в торгівельному залі ТОВ «Сільпо-Фуд», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Петра Сагайдачного, б. 20-Б, помітила на касовій зоні мобільний телефон «Iphone 15 Рго Мах», у корпусі титанового кольору, об?ємом пам?яті 256 Гб, імеі1:  НОМЕР_1 , iмei2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_4, з сім картою оператора стільникового зв?язку «Водафон Україна» з номером мобільного телефону НОМЕР_3 . Вказаний мобільний телефон на праві власності належить ОСОБА_6 , який був залишений ним у вказаному місці. Переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 прийняла рішення про заволодіння зазначеним мобільним телефоном.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно викрала з касової зони мобільний телефон «Iphone 15 Pro Мах», вартістю 36 494 гривні 72 копійки, який належить ОСОБА_6 та сховала його серед власних речей, після чого покинула територію касової зони та магазину.
Після чого, ОСОБА_3 , розпорядилась вказаним майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 36 494 гривні 72 копійки

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Правова кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України відповідає суті обвинувачення, викладеному в обвинувальному акті.

Обвинувальний акт надійшов суду з угодою про визнання винуватості від 24.02.2026, укладеною між прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_7 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 12026082050000182, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2026 за ч. 4 ст. 185 КК України, з одного боку, та підозрюваною  ОСОБА_8 , в присутності захисника ОСОБА_5  (свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю №932 від 30.01.2012), з іншого боку.

Згідно з угодою сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.

Підозрювана  ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнала свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення і зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.
Сторони погодили істотні для кримінального провадження обставини та погодились на призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених пп. 1,2 ч. 1 та п 2 ч. 3 ст 76 КК України. 
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні сторонам угоди.

Прокурор ОСОБА_4 та обвинувачена  ОСОБА_3 в підготовчому засіданні підтвердили суду, що угода про визнання винуватості ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити, призначивши узгоджену в ній міру покарання.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в підготовчому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, узгоджене сторонами. Підтвердив добровільність укладення угоди з боку сторони захисту та той факт, що ним у повному обсязі роз`яснено обвинуваченій наслідки укладення угоди

На виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачена усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до неї застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.
Таким чином, суд, заслухавши обвинувачену, думку прокурора і захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов до такого.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».
Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роу і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28 жовтня 2010 року та «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «… ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частиною 2 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.
Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Також, судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє: що вона має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого вона обвинувачується, а обвинувачена має права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, зокрема, про характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченої у разі затвердження угоди судом; права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України.
Зі змісту угоди з обвинуваченою  ОСОБА_3 про визнання винуватості від 24.02.2026 року вбачається, що вона відповідає вимогам, встановленим в ст. 472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити. Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання підозри та її правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального Кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.
Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачена зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Судом встановлено, що дії обвинуваченої  ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка має на утриманні двох дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, на диспансерному обліку у наркологічному диспансері та у психіатричній лікарні не перебуває, офіційно не працевлаштована, обставини, що пом`якшують її покарання, а саме: щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зважаючи на те, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою  ОСОБА_3 і призначення останній узгоджених сторонами виду та міри покарання зі звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.
У відповідності до п.7 ч. 4 ст. 314-1 КПК України досудова доповідь відносно обвинуваченогїне складалася.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченої не обиралися.
Матеріальну шкоду в даному кримінальному провадженні відшкодовано шляхом повернення викраденого майна потерпілому. Від потерпілого надана заява, згідно якої він не має майнових претензій до ОСОБА_3 та добровільно надав згоду на укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченою та прокурорм.
На підставі ст.100, ст.174 КПК України необхідно вирішити долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Згідно звіту про фактичні витрати на проведення експертизи розмір витрат на залучення експерта становить 424,08 грн. 
Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.
Керуючись ст.ст.100, 124, 370,373,374,468,469,472 - 476 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Угоду від 24 лютого 2026 року у кримінальному провадженні №12026082050000182, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2026 за ч. 4 ст. 185 КК України, про визнання винуватості, укладену між прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_7 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №12026082050000182, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2026 за ч. 4 ст. 185 КК України, з одного боку, та підозрюваною  ОСОБА_8 , в присутності захисника ОСОБА_5  (свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю №932 від 30.01.2012), з іншого боку - затвердити.
Визнати ОСОБА_9  винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КК України та призначити їй покарання у виді - 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КПК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, строком на 1 рік, поклавши ОСОБА_9 наступні обов`язки: 
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази: 
мобільний телефон «Iphone 15 го Мах», у корпусі титанового кольору, об?ємом пам?яті 256 Гб, імеі1:  НОМЕР_1 , iмei2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_4, переданий потерпілому ОСОБА_6 на відповідальне зберігання, - залишити потерпілому за належністю. 

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати на проведення експертизи в розмірі 424,08 грн.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, та з урахуванням обмежень, визначених ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Діпровський районний суд міста Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку вручається обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно з положеннями статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя: ОСОБА_1