ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2026 року   Справа № 903/21/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Хабарова М.В., суддя Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Кульчин Д.А., 

за участю представників учасників справи:
прокурора: Немкович І.І., 
позивача: не з`явився, 
відповідача: Москаль Я.О.,
органу ДВС: не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.01.2026 року, повний текст якої складено 26.01.2026 року, у справі №903/21/25 (суддя Вороняк А.С.) 

за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України
до Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист»
про стягнення 7313914,76 грн
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 26.01.2026 року у справі №903/21/25 за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» про стягнення 7313914,76 грн відмовлено у прийнятті до розгляду скарги відповідача на дії та бездіяльність головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміч Сергія Володимировича, зобов`язання зупинити виконавчі дії у зведеному виконавчому провадженні №78077295.
Не погоджуючись із ухвалою, відповідач у встановлений процесуальний строк подав скаргу до апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.01.2026 року у справі №903/21/25 та направити справу суду першої інстанції для продовження розгляду скарги на дії ДВС.
Обґрунтовуючи скаргу відповідач наголошує, що положення ст.175 ГПК України можуть застосовуватись лише на стадії вирішення судом питання про відкриття провадження за позовною заявою, натомість оскільки провадження перебуває на стадії виконання судового рішення, то застосування ст.175 ГПК України є помилковим. Крім того, апелянт звертає увагу, що суд у межах справи №903/21/26 не має процесуальної можливості чи обов`язку досліджувати предмет і підстави скарг ПрАТ «Волиньтурист» у межах інших проваджень у справах №903/136/25 та №903/214/25, оскільки доступ до них відсутній. Апелянт вважає, що без дослідження скарг ПРАТ «Волиньтурист» у інших провадженнях суд першої інстанції не міг встановити їх тотожність, однак матеріали справи не містять вказаних скарг.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуюча суддя Мамченко Ю.А., суддя Петухов М.Г., суддя Хабарова М.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Волиньтурист». Розгляд справи призначено на 09.03.2026 року.
Ухвалою від 05.03.2026 року задоволено заяву ПАТ «Волиньтурист» про участь його представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
06.03.2026 року надійшли пояснення Заступника керівника Волинської обласної прокуратури, у яких він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Прокурор вважає, що оскаржувана ухвала Господарського суду Волинської області від 26.01.2026 року постановлена відповідно до норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги безпідставні.
Крім того, 06.03.2026 року надійшла заява державного виконавця про розгляд справи без участі представника органу ДВС.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 09.03.2026 року представник апелянта підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив суд скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду скарги на дії ДВС. Прокурор просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Позивач не забезпечив явку свого представника у призначене судове засідання апеляційної інстанції, причин неявки суду не повідомив, проте така неявка не перешкоджає розгляду справи, присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як стверджено матеріалами справи, рішенням господарського суду Волинської області від 25.02.2025 року у справі №903/21/25 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на користь Фонду державного майна України 7313254,21 грн, з яких 2983266 грн безпідставно збережених коштів орендної плати, 853925,56 грн - 3 % річних, 3476062,65 грн інфляційних втрат, а також присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на користь Волинської обласної прокуратури 89273,05 грн витрат по сплаті судового збору. Відмовлено у вимозі про стягнення 660,55 грн.
Рішення господарського суду Волинської області від 25.02.2025 року у справі №903/21/25 набрало законної сили. 
На виконання рішення господарського суду Волинської області від 25.02.2025 року у справі №903/21/25 видано накази: від 25.04.2025 року №903/21/25-1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на користь Фонду державного майна України 7313254,21 грн, з яких 2983266 грн безпідставно збережених коштів орендної плати, 853925,56 грн - 3 % річних, 3476062,65 грн інфляційних втрат та від 25.04.2025 року №903/21/25-1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на користь Волинської обласної прокуратури 89273,05 грн витрат по сплаті судового збору.
09.05.2025 року на виконання наказу від 25.04.2025 року №903/21/25-1 головним державним виконавцем Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміч С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78043373 (ідентифікатор доступу ББ0Г6БГ046А0) та на виконання наказу від 25.04.2025 року №903/21/25-2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78043110 (ідентифікатор доступу ВАВ1Е45А98АА).
У подальшому 13.05.2025 року державним виконавцем винесено Постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, якою об`єднано виконавчі провадження №77546394, №78043110, №78043373 у зведене виконавче провадження №78077295.
07.01.2026 року ПрАТ «Волиньтурист» надіслано державному виконавцю заяву щодо примусової реалізації його нерухомого майна, а саме будівлі клубу-їдальні пансіонату «Шацькі озера» /В-2/, загальною площею 2352,6 кв.м., що розташована за адресою: Волинська обл., Ковельський р-н, с.Світязь, Гушово урочище, вул.Гайова, буд.2 (номер лоту Документ сформований в системі 590459), які відбудуться 09.01.2026 року. У заяві, зокрема, вказано, що у межах кримінального провадження накладено арешт на вказане нерухоме майно, а тому реалізація такого майна на торгах неможлива.
У зв`язку із бездіяльністю державного виконавця щодо вчинення дій з припинення реалізації спірного майна у зведеному виконавчому провадженні №78077295 ПрАТ «Волиньтурист» подав до суду скаргу на дії ДВС, у якій просить:
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміч Сергія Володимировича щодо продовження вчинення виконавчих дій з примусової реалізації нерухомого майна, а саме Будівлі клубу-їдальні пансіонату «Шацькі озера» /В-2/, загальною площею 2352,6 кв.м., що розташована за адресою: Волинська обл., Ковельський р-н, с.Світязь, Гушово урочище, вул.Гайова, буд.2 у зведеному виконавчому провадженні №78077295;
- визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміч Сергія Володимировича у частині невчинення дій щодо зупинення виконавчий дій шляхом зупинення примусової реалізації нерухомого майна, а саме Будівлі клубу-їдальні пансіонату «Шацькі озера» /В-2/, загальною площею 2352,6 кв.м., що розташована за адресою: Волинська обл., Ковельський р-н, с.Світязь, Гушово урочище, вул. Гайова, буд. 2 у зведеному виконавчому провадженні №78077295;
- зобов`язати головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміч Сергія Володимировича зупинити виконавчі дії з примусової реалізацію нерухомого майна, а саме Будівлі клубу-їдальні пансіонату «Шацькі озера» /В-2/, загальною площею 2352,6 кв.м., що розташована за адресою: Волинська обл., Ковельський р-н, с.Світязь, Гушово урочище, вул.Гайова, буд. 2 у зведеному виконавчому провадженні №78077295.
Як вже зазначалось, Господарський суд Волинської області ухвалою від 26.01.2026 року у справі №903/21/25 відмовив у прийнятті до розгляду скарги відповідача на дії та бездіяльність головного державного виконавця.
Ухвала вмотивована тим, що Господарським процесуальним кодексом України не врегульовано порядку розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судових рішень при вчиненні таких дій у зведеному виконавчому провадженні. Пунктом 3 частини 1 статті 175 ГПК України, визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зазначена норма має на меті запобігання множинності судових проваджень, забезпечення принципу правової визначеності та недопущення повторного розгляду тотожних вимог. Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, про відмову у прийнятті скарги на дії органу ДВС застосувавши аналогію закону та наявність у чотирьох критеріїв процесуальної тотожності скарг (сторони, предмет, підстави та перебування на розгляді), які визначені п.3 ч.1 ст.175 ГПК України. 
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.3 ст.2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.(стаття 1291 Конституції України).
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Положеннями частини 1 статті 18 ГПК України також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Разом з тим, згідно ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 Конституційний Суд України).
З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. 
Розділом V ГПК України врегулювано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах.
Як передбачено ч.1 ст.327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами (ч.3 ст.327 ГПК України).
За ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
З матеріалів справи вбачається, що виконавчі провадження щодо виконання наказу від 25.04.2025 року №903/21/25-1 (ВП №78043373 (ідентифікатор доступу ББ0Г6БГ046А0)) та наказу від 25.04.2025 року №903/21/25-2 (ВП №78043110 (ідентифікатор доступу ВАВ1Е45А98АА) об`єднано у зведене виконавче провадження №78077295 . 
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів звертає увагу, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є «судовий контроль за виконанням судових рішень у господарських справах», який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Статтею 3391 ГПК України унормовано, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Таким чином, право сторін виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця обмежене випадками, коли такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушуються права та свободи скаржника (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 05.12.2023 року у справі №904/416/21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі №904/7326/17 зазначено, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 року у справі №641/7824/18 вказано, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.
Відповідно до частини 2 статті 18 та частини 2 статті 326 ГПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
В даному випадку апеляційний суд виходить, зокрема, із принципу обов`язковості виконання судового рішення, мети здійснення судового контролю, сторони виконавчого провадження, якою подано скаргу - боржником у контексті спрямованості скарги на захист його прав на інтересів як сторони виконавчого провадження.
При цьому, перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що статтею 340 ГПК України унормовано правила подання скарги та прийняття її до розгляду.
Так відповідно до ст.340 ГПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Скарга повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; 5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження; 6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа; 7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця; 8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 9) викладення обставин, якими особа, яка подає скаргу, обґрунтовує свої вимоги; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги. 
До скарги додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися;
2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.
Суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Про прийняття скарги до розгляду суд постановляє ухвалу та повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після прийняття її до розгляду.
Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду відповідної скарги, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку господарського судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі (такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі №911/100/18).
Таким чином, вказаними нормами чітко передбачено процесуальні дії суду першої інстанції у разі дотримання заявником вимог частин третьої та/або четвертої статті 340 ГПК України. 
Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання державного виконавця кількох виконавчих документів щодо одного боржника, за змістом якої виконавче провадження здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.
Згідно з абзацами 1, 2 пункту 14 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об’єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об’єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.
У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.
Між тим, варто звернути увагу на те, що за зведеним виконавчим провадженням виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх судових рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і якими судами вони ухвалені. При цьому законодавство не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, в якому об’єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.
Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, в якому об?єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, то відповідно до частини першої статті 287 КАС України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів і підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі №660/612/16-ц, від 12.09.2018 року у справі №906/530/17, від 17.10.2018 року у справах №927/395/13 та №5028/16/2/2012, від 05.12.2018 року у справі №904/7326/17, від 13.02.2019 року у справі №808/2265/16 та від 10.04.2019 року у справі №908/2520/16.
Відмовляючи у розгляді по суті скарги ПрАТ «Волиньтурист» на дії та бездіяльність органу ДВС, суд першої інстанції не надав оцінки наявності чи відсутності підстав для розгляду по суті такої скарги. 
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинним ГПК України не передбачено процесуальної можливості суду першої інстанції відмовляти у прийнятті до розгляду скарги на дії та бездіяльність органу ДВС, тому застосування у даному випадку аналогії процесуального закону судом першої інстанції є безпідставним, необґрунтованим та таким, що позбавляє сторону виконавчого провадження права на доступ до суду.
З урахуванням усього вищевикладеного та встановлених фактичних обставин справи, зважаючи на повноваження та законодавчо визначені механізми, які мають бути застосовані в процесі судового контролю за виконанням судових рішень у господарських справах, доводи скаржника, приведені ним в апеляційній скарзі є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги боржника.
У рішеннях від 28.10.1998 року у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Таким чином, основоположним принципом ст.6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя.
Реалізація права на правосуддя здійснюється шляхом ефективного способу судового захисту. 
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Відмова у прийнятті до розгляду в даному випадку є порушенням права на ефективний спосіб юридичного захисту, оскільки заявником дотримано вимоги закону при зверненні до місцевого господарського суду, натомість судом першої інстанції невірно застосовано норми процесуального права.
Враховуючи викладені обставини, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.01.2026 року у справі №903/21/25 обґрунтована і підлягає задоволенню, тому ухвалу суду першої інстанції належить скасувати та передати матеріали скарги Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на дії та бездіяльність головного державного виконавця на розгляд суду першої інстанції для вирішення в порядку, передбаченому розділом VI ГПК України.
З мотивів зазначених вище, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з підстав ст.277 ГПК України через неправильне застосування норм процесуального права та невідповідність обставинам справи висновків, викладених в ухвалі, що призвело до постановлення незаконного судового рішення.
Керуючись ст.ст.34, 86, 232, 233, 240, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.01.2026 року у справі №903/21/25 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.01.2026 року у справі №903/21/25 скасувати.
3. Матеріали справи №903/21/25 повернути до Господарського суду Волинської області для продовження розгляду матеріалів скарги Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на дії та бездіяльність головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміча Сергія Володимировича.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "13" березня 2026 р.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А. 

Суддя   Хабарова М.В. 

Суддя   Петухов М.Г.