ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ___________
Справа №521/151/26
Пр. №3/521/659/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року         м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси в складі: 
головуючого судді – Сегеди О.М.,
при секретарі – Жулего М.І., за участю:
представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвоката Гречко І.О.,
розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області відносно
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: 
АДРЕСА_1 

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

встановив:
24 грудня 2025 року о 23 годині 39 хвилин в м. Одеса, вул. Дальницька, 25 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом KIA д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
За даним фактом відносно ОСОБА_1 працівниками Управління патрульної поліції в Одеській області складено протокол серії ЕПР1 №549980 від 25 грудня 2025 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Представник ОСОБА_1 адвокат Гречко І.О. в судовому засіданні, просив суд закрити провадження у справі про притягнення їїдо адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в зв`язку з відсутністю у її діях події і складу адміністративного правопорушення.
Раніше, через канцелярію суду, надав заперечення у справі, в обґрунтування яких зазначив, що з поданих доказів, матеріалів справи вбачається, що руху транспортного засобу зафіксовано не було, як і його державних номерних знаків так і особи, що ним керувала. З відеозапису вбачається, що транспортний засіб стоїть на місці. Також працівниками поліції не було виконано вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Вказував, що з відеозапису вбачається, що причина зупинки «непрацююча ліва передня фара» транспортного засобу. Проте жодної фіксації цього порушення на відео не було. За цих обставин вважає, що поліцейські не мали права зупиняти транспортний засіб та вимагати від водія відповідно проходження огляду на стан сп`яніння. Наслідком таких дій стало незаконне складення протоколу у відношенні особи, що притягається до відповідальності, що виключає можливість притягнення її відповідно до адміністративної відповідальності.
Окрім цього з відеозаписів прямо вбачається, що ОСОБА_1 каже, що нічого не вживала, а пасажирка, що знаходилась поряд із нею – її повнолітня донька зазначила, що вона вживала алкоголь і запах йде від неї. Клопотання про виклик її як свідка додається.
Отже безпідставно були встановлені ознаки алкогольного сп`яніння, що були зазначені в протоколі про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Дії поліції щодо встановлення ознак алкогольного сп`яніння вбачаються з начебто направлення ОСОБА_1 до медичного закладу та доставлення її туди. Ніякої доставки не було, а зміст направлення не відповідає дійсності, оскільки не відповідає протоколу, так як там зазначаються інші ознаки алкогольного сп`яніння, що встановлені не були та не відповідають відеозаписам з камер. 
Окремо зазначив, що не все зазначене є навіть ознаками алкогольного сп`яніння, а самого направлення як такого не було. З матеріалів вбачається, що підстава для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є незаконною, відповідно і відмова від проходження за таких підстав відповідного огляду не може вважатись порушенням відповідних правил дорожнього руху, а також законної вимоги працівника поліції та не може утворювати відповідний склад адміністративного правопорушення. З відеозаписів доданих до матеріалів справи вбачається, що від огляду в медичному закладі особисто ОСОБА_1 не відмовлялась, а лише відмовилась від огляду на місці «зупинки». Під час спілкування із працівниками поліції нею було пояснено, що наразі діє комендантська година і вона не знає, як потім із дітьми дістатись до дому.
У зв`язку із викладеними обставинами, просив суд закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При розгляді справ про адміністративне правопорушення судам слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.
Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Конвенція набула чинності для України 11 вересня 1997 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.
Вирішуючи питання про наявність або відсутність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Тому, розглядаючи дану справу, суд вирішує питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №549980 від 25 грудня 2025 року працівником поліції.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Згідно із роз`ясненнями п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії слід звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП, у ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
При дослідженні відеозаписів, які долучені до матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2025 року о 23 годині 44 хвилин у м. Одеса по вул. Дальницька, 25, ОСОБА_1 перебувала за кермом транспортного засобу, який знаходиться в нерухомому станіта спілкується з працівниками поліції, після чого на вимогу поліцейських надала документи та повідомила, що алкогольних напоїв не вживала, а вживала її донька ОСОБА_2 яка знаходилась на пасажирському сидінні автомобіля.
Крім того, вбачається, що під час спілкування з поліцейськими,  ОСОБА_1 поводила себе адекватно, чітко відповідала на їх запитання, в подальшому під час складення адміністративних матеріалів у неї не вбачається ознак алкогольного сп`яніння зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення таких як порушення мови та порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилась, оскільки алкогольних напоїв не вживала та не керувала транспортним засобом. 
Отже, з досліджених судом фрагментів відеозапису вбачається, що працівники патрульної поліції підійшли до припаркованого транспортного засобу, в якому сиділа ОСОБА_1 , при цьому факт руху транспортного засобу під її керуванням та його зупинки поліцейським взагалі не зафіксовано.
Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснила суду, що 24 грудня 2025 року приблизно о 23:30 годин вони з матір`ю ОСОБА_1 та її молодшим братом знаходились в транспортному засобі, де намагались викликати таксі щоб повернутись додому оскільки до настання комендантської години залишалось мало часу, в цей час до них під`їхали працівники поліції, які повідомили, що в транспортному засобі не працює передній світловий ліхтар та з автомобіля чутний запах алкоголю, на що повідомила, що саме вона вживала алкогольні напої, після оформлення адміністративних матеріалів працівники поліції завезли їх додому.
Згідно Постанови Верховного Суду від 29 квітня 2020 року по справі №161/5372/17, тільки наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення к відповідальності.
За таких обставин, працівником патрульної поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були порушенні вимоги КУпАП.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.cт. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Тим самим, з огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена.
Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
У постанові від 08 липня 2020 року по справі 463/1352/16-а Верховний Суд також звертає увагу на те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Виходячи із вищезазначеного, суд відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прийшов до висновку про відсутність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 245, 247, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:
Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити, згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.
Повний текст постанови складено 16 квітня 2026 року.

Суддя:      О. М. Сегеда