П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 572/3073/25
Провадження № 22-ц/4815/392/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді доповідача - Шимківа С.С.,
суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Санфорд Капітал",
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 – адвокатом Яреськом Тарасом Віталійовичем на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2025 року (ухвалене у складі судді Довгого І.І.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Санфорд Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ТзОВ "Санфорд Капітал" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
З урахуванням зменшених позовних вимог просило стягнути з відповідача залишок заборгованості за кредитним договором в розмірі 5473,44 грн., 2422,00 грн. судового збору та 7200,00 витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» 5473 (п`ять тисяч чотириста сімдесят три ) грн. 44 копійки заборгованості.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та 7200 грн. витрат на правову допомогу. 
Рішення суду обґрунтовано тим, що  04.03.2020 року виникли договірні відносини між первісним кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем, у зв`язку з укладенням кредитного договору №22034000311665. Відповідач будучи вільною в укладенні вказаного кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим відповідач погодилася, підписавши кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. ТОВ «Санфорд Капітал» є правонаступником первісного кредитора, що свідчить про належні правові підстави для переходу права вимоги до відповідача і товариство вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. Суми, які підлягають стягненню, повністю відповідають умовам Угоди та строку її дії. Крім того, відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керувався наступним. Судом встановлено, що понесені ТОВ «Санфорд Капітал» витрати на правничу допомогу в розмірі 7200 грн., підтверджуються матеріалами справи: Договором №1/04 про надання правничої допомоги від 01.04.2024; додатком №2 до договору про надання правничої допомоги; Актом приймання-передачі послуг. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 7200 грн. підлягають стягненню з відповідача.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 2422,40 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, в частині стягнення витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Яреська Т.В., оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що 28.11.2025 року позивач надав заяву про зменшення позовних вимог з 27807,10 грн. до 5473,44 грн., фактично відмовившись від них на суму 22333,57 грн.
28.11.2025 року суд ухвалив рішення, яким повністю задоволив позовні вимоги, не надавши відповідачеві можливості подати заперечення на заяву про зменшення позовних вимог.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву було надано обгрунтовані заперечення щодо не співмірності витрат на правничу допомогу.
Позивач завищив суму позовних вимог і лише після подання відзиву визнав помилковість розрахунку, чим спричинив додаткові витрати відповідача на правничу допомогу.
У випадку правильності розрахунків позивача відповідачу не довелося б звертатися до адвоката.
Вважає, що в даному випадку правнича допомога, яка була надана відповідачу підлягає компенсації, а суд першої інстанції, при винесенні оскаржуваного рішення, не врахував поведінку позивача щодо штучного завищення позовних вимог.
Просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Санфорд Капітал" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн., надану під час розгляду справи судом першої інстанції та стягнути з ТзОВ "Санфорд Капітал" на користь ОСОБА_1 12000,00 витрат на професійну правничу допомогу, надану під час провадження справи судом першої інстанції та 8000,00 грн. - під час провадження справи судом апеляційної інстанції. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове її задоволення, виходячи з наступного.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено 7200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Беручи до уваги викладене, а також враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову, колегія суддів вважає, що керуючись положеннями п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд обґрунтовано виходив з того, що наявні правові підстави для покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилалася на те, що стягнутий судом першої інстанції розмір витрат на правничу є завищеним, необґрунтованим та таким, що не відповідає обсягу виконаних адвокатом робіт.
Колегія суддів частково погоджується з такими доводами апеляційної скарги, з наступних підстав.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 15.09.2021 у справі №924/675/20, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менше, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і в пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Проте, як вбачається зі змісту рішення, судом не наведено мотивів стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7200,00 грн., а лише зазначено про наявність в матеріалах справи доказів, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Аналіз матеріалів справи та виконаних адвокатом послуг вказує на те, що дана справа є нескладною, а відтак не потребувала від адвоката позивача значних зусиль у наданні правничої допомоги.
Крім того, колегія суддів враховує, що у даній справі відповідач подав заяву про зменшення позовних вимог, зменшивши їх з 27807,10 грн. до 5473,44 грн.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що визначений позивачем та його адвокатом розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7200,00 грн. є неспівмірним з позовними вимогами.
Разом з цим, виходячи із встановлених обставин справи та норм процесуального законодавства, апеляційний суд вважає, що обґрунтованими є до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн., що буде співмірним із складністю справи, тривалістю її розгляду, характером позовних вимог, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в силу ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначеного розміру таких витрат, шляхом зменшення суми з 7200 грн. до 3 000 грн.
Апеляційний суд критично відноситься до твердження апеляційної скарги щодо штучного завищення позивачем позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із позивача на користь відповідача до задоволення не підлягають, оскільки, судові витрати, пов`язані із розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Яреськом Тарасом Віталійовичем задовольнити частково.
Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2025 року змінити в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санфорд Капітал" та зменшити їх розмір з 7200 грн. до 3000 грн.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.