ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2291/26 Справа № 211/1343/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/1343/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивачка -   ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кафтасьєвої Ганни Володимирівни, яка подана від імені ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2025 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року   ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , законний представник ОСОБА_3 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерство Оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Позов мотивовано тим, що  ОСОБА_1 мешкала разом з ОСОБА_4 з 2018 року, як дружина та чоловік, шлюб між ними зареєстрований не був. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер під час виконання службових обов`язків в тимчасовому розташуванні 1 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 у населеному пункті АДРЕСА_1 . 
Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідне позивачці для призначення одноразової виплати у зв`язку із смертю ОСОБА_4 .
Просила суд: встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без шлюбу в період часу з березня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Встановлено факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без шлюбу в період часу з березня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
В апеляційній скарзі адвокат Кафтасьєва Г.В., яка діє від імені ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, зокрема, вважає, що факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як чоловіка а жінки, не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було взято до уваг докази та аргументи сторони відповідача. Так, після смерті ОСОБА_4 сповішення було видано ОСОБА_3 , організація поховання була проведена мамою ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , про шо їй було надано акт № 714 від 05.12.2023 року та видано свідоцтво про поховання. Позивачкою по справі не надано жодного доказу на підтверджения ведення спільного бюджету з покійним ОСОБА_4 , а саме: чеків про придбання будь - якої побутової техніки, перерахування коштів один одному, поповнення мобільного телефону, тощо. Позивачкою не надано жодного доказу перебування на утриманні у покійного та піклувания один про одного, в тому числі, медичні обстеження, які зазвичай зберігаються у подружжя, позивачка не надала відомостей про те, як вона піклувалася про ОСОБА_4 після його мобілізації (передача продуктів, рсчей ліків, чеки нової пошти про доставку посилок за місцем проходження його служби), як зазвичай вчиняють дружини, чоловіки яких проходять службу у ЗСУ. Рішення суду базується на показів свідків, покази яких є досить формальними, які не надали показів, як б переконливо свідчили про проживання позивачки та ОСОБА_4 , як чоловіка та жінки. В судовому рішенні зазначено, що ОСОБА_4 надсилав ОСОБА_1 кошти на утримання та придбання товарів весь час, але жодних доказів про перебування позивачки на утриманні матеріли справи не містять ( за виклочснням трьох транзакцій восени 2023 року), що, на думку відповідача, не може бути належним доказом перебування позивача на утриманні протягом періоду, який вказує у позові позивачка. Крім того, до позовної заяви не долучено документів, які притаманно зберігаються у подружжя (диплом, атестат, посвідчения) тощо, тобто позовні вимоги є недоведеними. Просить врахувати, шо для встановлення факту перебування на утриманні помсрлого військовослужбовця з метою отримання одноразової грошової допомоги необхідно довести, шо надавана допомога була постійним і основним джерелом засобів для існування. Факт нерегулярної допомоги у вигляді купівлі продуктів харчування, ліків, подарунків, проведення дозвілля, за відсутності доказів шодо розміру такої допомоги та співвідношения з іншими доходами, не є достатньою підставою для встановлення факту перебування на утриманні.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ванкевич О.Ю., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Кафтасьєву Г.В., яка діє від імені ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивачку ОСОБА_1 та її представника - адвоката Ванкевич О.Ю., які, кожен коремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що з березня 2018 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 проживали в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . 
З кінця 2018 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 переїхали в будинок ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер під час виконання службових обов`язків в тимчасовому розташуванні 1 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 у населеному пункті АДРЕСА_1 .
З моменту мобілізації, з 24.07.2023, по день смерті, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 постійно підтримували зв`язок телефоном та у месенджерах.
Після мобілізації, а саме з моменту отримання першої грошової винагороди (приблизно з вересня 2023 року) по день смерті, ОСОБА_4 надсилав ОСОБА_1 кошти на утримання та придбання необхідних товарів. 
Після смерті ОСОБА_4 , всі його особисті речі, в тому числі банківську карту, побратими останнього передали ОСОБА_1 , остання її зберігає дотепер, на підтвердження чого надала суду відповідну фотокопію.
В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона працювала з померлим ОСОБА_4 разом, він був її напарником з 2008 року, знала його з 2004 року, працювали разом на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Свідок була вдома у ОСОБА_4 та бачила ОСОБА_6 . До 2012 року ОСОБА_4 був сам, а потім він познайомився з ОСОБА_6 , вони зійшлися та почали разом жити, він погарнішав, був доглянутий, став носити тормозки на роботу, спочатку вони жили на ОСОБА_7 , а потім переїхали на Червону. Постійно мешкали разом, коли його мобілізували вони спілкувалися зі свідком, після смерті вона була на похованні. В гостях у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 свідок була кілька разів, по АДРЕСА_1 . Точно не пам`ятає коли була в гостях, але бачила речі ОСОБА_6 . Зі ОСОБА_6 вони спілкувалися по телефону, вітали одна одну зі святами з 2019 року. Свідок знає зі слів ОСОБА_4 , що вони зі ОСОБА_6 вели спільне господарство. Чи утримував ОСОБА_4 позивачку ОСОБА_6 свідок не знає, але знає що вони робили ремонт на ОСОБА_7 . 
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знає позивачку ОСОБА_9 як сусідку та як дружину її сусіда ОСОБА_4 . Їх будинки поряд. Позивачка ОСОБА_6 почала з 2018 року проживати в будинку разом з ОСОБА_4 , постійно проживали разом, у них було спільне господарство свині, кури. Світлана город садила, доглядала його, вони робили все разом. Свідок була у них дома. Свідок не знає працювала позивачка чи ні, вони в будинку робили ремонт, побілили, покрасили, провели каналізацію. 
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 по АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заселилися до квартири на початку 2018 року, а наприкінці 2018 року переїхали. Свідок була у них в гостях, чай пили. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були завжди разом. Робили невеликий ремонт. Після переїзду, іноді приїздили на Покровську, розповідали, що переїхали на ОСОБА_11 . На Червоній свідок не була. З кінця 2018 року свідок спілкувалася з ОСОБА_12 коли вони періодично приїздили. Про спільний бюджет свідкові не відомо.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачкою  ОСОБА_1 письмові докази та пояснення свідків, в своїй сукупності, підтверджують факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з березня 2018 року до 27 листопада 2023 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
У справі, яка є предметом перегляду, позивачка  ОСОБА_1  просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18).
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі окремо, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як зазначалося вище, ухвалюючи рішення про задоволення заяви щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, суд першої інстанції виходив із доведеності цього факту.
Зокрема, факт спільного проживання та ведення спільного господарства підтверджено письмовими доказами та показами свідків.
При цьому, як вірно враховано судом першої інстанції, окрім показів свідків, наведені обставини підтверджено фотокартками (складена фототаблиця із зазначенням дат, людей та подій зображених на них), роздруківками скріншотів з листування  ОСОБА_1 з ОСОБА_2 у месенджері, інформацією по банківським рахунком, з якої встановлено, що ОСОБА_4 здійснював регулярні грошові перекази ОСОБА_1 , й наведене, у своїй сукупності, свідчить про те, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без шлюбу в період часу з березня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.
Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, в контексті цієї справи, задоволення вимог заяви про встановлення юридичного факту через недоведеність апелянтом заперечень проти них.
У справі, яка переглядається, апелянт не надав суду належних та допустимих доказів на спростування вимог  ОСОБА_1 .
При цьому, посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що позивачкою  ОСОБА_1 не доведено факту її перебування на утриманні померлого  ОСОБА_2 колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки це не входить до предмету доказування у спорі щодо встановлення юриличного факту проживання осіб однією сім`єю, як жінки та чоловіка, без шлюбу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кафтасьєвої Ганни Володимирівни, яка подана від імені ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , - залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: