П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 127/32843/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Березовська О.А. 
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 

22 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Канигіної Т.С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Нечко Я.O.,
позивача: ОСОБА_1 
представника позивача: адвоката Батракова М.Ю. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 8520 від 06.10.2025 і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасних та помилкових висновків, оскільки неповно з`ясував фактичні обставини справи та надав неналежну оцінку зібраним доказам. Зокрема, вказує, що у рішенні містяться внутрішні суперечності щодо моменту виявлення правопорушення, оскільки суд одночасно посилається на різні дати його встановлення, що свідчить про відсутність належної правової визначеності у висновках суду.
Крім того, апелянт наголошує, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про невиконання позивачем обов`язку щодо проходження військово-лікарської комісії, тоді як матеріалами справи підтверджується факт його виконання, що залишилось поза належною увагою суду.
Окремо апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема безпідставно визнав спірне правопорушення триваючим. У зв`язку з цим апелянт зазначає, що суд не застосував положення статті 38 КУпАП, які підлягали застосуванню у даних правовідносинах, та не врахував, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена поза межами встановленого законом строку. 
У судовому засіданні як позивач так і його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі.
Відповідач не скористався правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, що в силу ч.4 ст. 304 КАС України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.09.2025 оператором групи бронювання ІНФОРМАЦІЯ_2 ст. сержантом ОСОБА_2 був складений протокол № 5910 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Суть адміністративного правопорушення полягала в такому: « ОСОБА_1 не виконав вимоги пункту 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3621-ІХ від 21.03.2024 (в редакції Закону №4235-ІХ від 12.02.2025) в частині обов`язку до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП. За порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачена адміністративна відповідальність згідно зі ст. 210-1 КУпАП та, враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період то громадянин ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП».
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 від 06.10.2025 за № 8520, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Позивач, не погоджуючись з прийнятою постановою по справі про адміністративне правопорушення від 06.10.2025 за № 8520, звернувся з адміністративним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи особою, яка до набрання чинності Законом України №3621-ІХ була визнана обмежено придатною до військової служби, відповідно до вимог пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону (в редакції Закону №4235-ІХ), був зобов`язаний до 05.06.2025 самостійно ініціювати проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, однак такого обов`язку у встановлений строк не виконав, що підтверджується матеріалами справи, зокрема фактом проходження військово-лікарської комісії лише 15.09.2025, а відтак у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
При цьому суд дійшов висновку, що обов`язок проходження медичного огляду покладено на позивача безумовно та не залежить від вручення йому повістки чи наявності відстрочки (бронювання), оскільки законодавством прямо передбачено самостійний обов`язок військовозобов`язаних звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет для отримання направлення на ВЛК.
Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що вчинене позивачем правопорушення має триваючий характер, оскільки полягає у тривалому невиконанні встановленого законом обов`язку, а тому строк притягнення до адміністративної відповідальності підлягає обчисленню з моменту його виявлення, а саме 26.08.2025, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями позивача, у зв`язку з чим постанова про накладення адміністративного стягнення від 06.10.2025 прийнята у межах строку, визначеного статтею 38 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 7 КУпАП закріплено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За визначенням, наведеними у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався і триває дотепер.
Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Так, статтею 22 цього Закону передбачено, що громадяни України зобов`язані зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Статтею 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідно до якої в редакції на час виникнення спірних правовідносин:
Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1 ст.210-1 КУпАП).
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2 ст.210-1 КУпАП).
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3 ст.210-1 КУпАП).
Як зазначено відповідачем та не спростовано позивачем, останній ще 03.10.2017 пройшов медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 та був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
Електронний військово-обліковий документ «Резерв+» на ім`я ОСОБА_1 , сформований 04.10.2025, в якому зазначено: дата уточнення даних – 19.07.2024, дата проходження ВЛК – 15.09.2025, тип відстрочки – бронювання, відстрочка дійсна до 14.01.2026.
Відповідно до довідки ВЛК від 15.09.2025 №2025-0915-1057-4552-3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проведено медичний огляд позаштатною постійно-діючою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 15.09.2025, висновок – здоровий.
Згідно з відомостями облікової картки ОСОБА_1 , він з 19.03.2018 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнаний придатним позаштатною постійно-діючою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 15.09.2025, підлягає переогляду 15.09.2026, згідно з висновком ВЛК від 03.10.2017 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час по гр. І, ст.10 б.
Так, 4 травня 2024 року набрав чинності Закон України від 21.03.2024 № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Цим документом з положень законодавства про військовий обов`язок і військову службу виключено такі визначення як «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час». Ним же було передбачено, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до набрання чинності цим Законом, протягом 9 місяців з дня набрання ним чинності підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.
У відповідність до зазначеного Закону України був приведений наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», яким визначається процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями.
Водночас, до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» Законом України № 4235-ІХ від 12.02.2025 було внесено зміни і викладено положення у наступній редакції:
« 2. Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Зазначена норма закону не передбачає виклику військовозобов`язаного повісткою для проходження медичного огляду. Закон покладає на військовозобов`язаного обов`язок самостійно звернутися за направленням, вказуючи альтернативні шляхи виконання цього обов`язку.
Апеляційний суд звертає увагу, що наведеними законодавчими положеннями не встановлено виключення у виконанні цього обов`язку для осіб, які мають відстрочку (бронь) від призову на військову службу під час мобілізації. Єдине обмеження, яке встановлено - для осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю. Натомість позивачем не надано доказів проте, що він є особою яка має інвалідність.
Отже, у період з 04.05.2024 до 05.06.2025 у позивача, якого було визнано обмежено придатним до військової служби у воєнний час до набрання чинності вищевказаним Законом, виник обов`язок повторно пройти медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Доказів того, що позивач самостійно звертався до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в період з 04.05.2024 до 05.06.2025 і пройшов медичний огляд до 05.06.2025, не надано. Таким чином в діях позивача наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. При цьому проходження позивачем ВЛК лише в вересні 2025 року не спростовує суті виявленого порушення.
Щодо тверджень позивача про закінчення на момент винесення оскаржуваної постанови тримісячного строку накладення стягнення, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки в даному випадку має місце триваюче правопорушення, яке, окрім іншого, виявлено відповідачем 26.08.2025. Відповідно, адміністративне стягнення накладено в межах строку, визначеного ч. 9 ст. 38 КУпАП, тобто протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Таким чином зважаючи на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та відсутність у зв`язку з цим підстав для задоволення його позовних вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, апеляційний суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Отже, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Кузьмишин В.М.    Канигіна Т.С.