Справа № 944/6791/25 
Провадження №1-кп/944/911/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
за участі: прокурора ОСОБА_3 
потерпілого ОСОБА_4 
представника потерпілого ОСОБА_5 
захисника ОСОБА_6 
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025141350000728 від 19.10.2025 року про обвинувачення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Парутине Очаківського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , курсанта 3-го навчального курсу ( денної форми навчання) Інституту ракетних військ і артилерії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.
ОСОБА_7 , 19.10.2025 близько 07.00 год., перебуваючи на парковці для автомобілів поблизу містечка Гвардійське, що на території Міжнародного центру миротворчості та безпеки, яке знаходиться в адміністративних межах населеного пунтку с. Коти Яворівського району Львівської області, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, не маючи права використовувати транспортний засіб, протиправно заволодів автомобілем марки «Voikswagen Passat CC» із державним номерним знаком НОМЕР_1 вартістю 254 496, 83 грн., який належить ОСОБА_4 , після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим транспортним засобом на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинивнезаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України. 

Позиція сторін кримінального провадження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті та надав показання, що дійсно 19.10.2025 близько 07.00 год самовільно, без дозволу власника, взяв ключі від автомобіля «Volkswagen Passat CC», попередньо знаючи де вони лежать, оскільки автомобіль належить ОСОБА_4 з котрим вони разом навчаються. Вирішив самовільно взяти автомобіль і їхати до м. Дрогобича у власних справах, однак по дорозі врізався у відбійник. Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди поїхав в с. Шишеровичі і там залишив авто, щоб автомобіль не залило дощем. Пояснив, що розумів, що чинить протиправно, дуже шкодує про скоєне і більше подібного не допустить.
Щодо поданого потерпілим цивільного позову про стягнення з нього на його користь матеріальної шкоди в розмірі 254496,83 грн. та моральної шкоди в розмірі 150 000, 00 грн. зазначив, що такі вимоги визнає частково. Позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнає повністю, не заперечує проти стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 254496,83 грн., в частині стягнення моральної шкоди позов визнає частково в розмірі 40 000, 00 грн. 
Просив суд призначити йому покарання у межах санкції статті ч.2 ст. 289 КК України та застосувати ст. 75 КК України, встановити іспитовий строк.
Прокурор підтримала висунуте ОСОБА_7 державне обвинувачення у суді у повному обсязі, заявив клопотання про розгляд справи у порядку ч.3 ст. 349 КПК України та просила визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі із звільненням ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, цивільний позов потерпілого задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_4 просив призначити обвинуваченому покарання у межах санкції статті ч.2 ст. 289 КК України та застосувати ст. 75 КК України, встановити іспитовий строк. Позов задовольнити повністю.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 просила призначити обвинуваченому покарання у межах санкції статті ч.2 ст. 289 КК України та застосувати ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк. Позов задовольнити повністю.
Захисник просив врахувати обставини, що пом`якшують покарання, молодий вік обвинуваченого та призначити обвинуваченому покарання у межах санкції статті ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнити від відбуття покарання із встановленням іспитового строку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, оцінка та мотиви Суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечував проти розгляду в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції- роз`яснивши обвинуваченому положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються та розглядає кримінальне провадження у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України. 
Крім того, в даному провадженні потерпілим ОСОБА_4 пред`явлений цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в розмірі 254496,83 грн. та моральної шкоди в розмірі 150 000, 00 грн. Обвинувачений зазначив, що такі вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 254496,83 грн. та моральної шкоди в розмірі 40000, 00 грн. Після долучення до матеріалів кримінального провадження цивільного позову потерпілого, обвинувачений та його захисник ознайомилися з його змістом. У подальшому, вислухавши думку учасників судового розгляду, проведений судовий розгляд у загальному порядку та в судовому засіданні безпосередньо досліджені докази на підтвердження позовних вимог потерпілого ОСОБА_4 .
Тому в конкретному кримінальному провадженні суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини.
Дана правова позиція суду узгоджується із правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду Справа № 444/870/22 від 16.09.2024.
Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують обвинуваченого, як особу, а також дослідженням доказів на підтвердження позовних вимог.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого та призначення покарання.

Оцінюючи зібрані по справі докази, з врахуванням принципу змагальності та критерію «поза розумним сумнівом», суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною повністю. 
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України є вірною, оскільки він вчинивнезаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України є: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України – не встановлено.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є особою молодого віку, курсант Інституту ракетних військ і артилерії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, за місцем навчання характеризується посередньо, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Враховуючи наведене вище, а також особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся, зобов`язався повністю відшкодувати заподіяну шкоду, суд вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в мінімальному розмірі в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України  у виді позбавлення волі із звільненням ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а встановлення іспитового строку буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи особу обвинуваченого та обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне встановити іспитовий строк один рік. 
Суд вважає, що таке покарання є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.

Щодо вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Під час розгляду кримінального провадження представником потерпілого – цивільного позивача у справі адвокатом ОСОБА_5 було подано до суду цивільний позов про відшкодування майнової шкоди у розмірі 254 496, 83 грн., моральної шкоди у розмірі 150 000 грн. та 30 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник зазначили, що обвинувачений повністю визнає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, щодо моральної шкоди, то визнає в цій частині позов частково, згідний сплатити на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн.
Дослідивши матеріали цивільного позову, заслухавши доводи сторін, Суд дійшов наступного висновку.
Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
За нормами ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. ч. 1, 5 ст.128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У п.7 ч.1 ст.368 КПК України зазначено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Судовим розглядом встановлено факт заподіяння дійсної, реальної шкоди потерпілому ОСОБА_4 протиправними діями обвинуваченого, а саме: обвинувачений ОСОБА_7 з корисливих мотивів, не маючи права використовувати транспортний засіб, протиправно заволодів автомобілем марки «Volkswagen Passat CC» із державним номерним знаком НОМЕР_1 вартістю 254 496, 83 грн., який належить ОСОБА_4 , після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим транспортним засобом на власний розсуд. 
Тобто між подією кримінального правопорушення та заподіяною потерпілому шкодою встановлений безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.
Внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_4 завдано матеріальної шкоди, яка полягає у втраті належного йому на праві власності автомобіля марки «Voikswagen Passat CC» номерний знак НОМЕР_1 . 
В ході досудового розслідування було проведено автотоварознавчу експертизу, згідно якої ринкова вартість автомобіля марки «Voikswagen Passat CC» номерний знак НОМЕР_1 станом на 19.10.2025 року становить 254496,83 грн.
Заподіяна ОСОБА_4 шкода полягає у позбавленні власника можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що спричинило прямі майнові збитки на вказану суму, оскільки транспортний засіб був протиправно вилучений з його володіння та використаний обвинуваченим на власний розсуд. Водночас, в ході незаконного заволодіння автомобілем такий був пошкоджений, у зв`язку з чим власник позбавлений можливості користуватися ним за цільовим призначенням.
Із змісту позовних вимог та долучених доказів до цивільного позову, встановлено, що потерпілому була спричинена матеріальна шкода внаслідок діянь ОСОБА_7 в розмірі 254496,83 грн. Обвинувачений в судовому засіданні не заперечив позов в цій частині, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 254496,83 грн. повністю.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди потерпілому, що підлягає стягненню із обвинуваченого, суд враховує, що діянням обвинуваченого потерпілому була завдана моральна шкода, яка полягала у непомірному стресі та хвилюваннях від усвідомлення викрадення його автомобіля, у почуттях тривоги і невпевненості у зв`язку з необхідністю вирішення питань щодо пошуку автомобіля, відновлення його технічного стану, усвідомлення того, що відповідач повністю зневажив його довіру, хвилюваннях та незручностях у зв`язку з викликами до правоохоронних органів у кримінальному провадженні та потреби постійного контролю за здійсненням кримінального провадження.
В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).
Виходячи із вимог розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, стягнувши з обвинуваченого – цивільного відповідача ОСОБА_7 на користь потерпілого 40000 грн. Саме така сума відшкодування, на думку суду, буде еквівалентна завданим йому моральним стражданням.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із:
1) витрат на правову допомогу;2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.
Згідно із ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати, а сторонам доводити розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Обов`язок доказування даних щодо розміру процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає (ч.2 ст. 92 КПК України).
Згідно позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 року у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до цивільного позову, цивільний позивач попередньо очікує понести витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи у загальному розмірі 38000 грн, у прохальній частині цивільного позову просить суд стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 понесені на професійну допомогу витрати, однак без зазначення розміру таких.
В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували понесені позивачем судові витрати, пов`язані з правничою допомогою. Цивільним позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Крім того, суд зазначає, що чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено подання доказів на підтвердження понесених судових витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Тому з урахуванням наведеного, беручи до уваги те, що при матеріалах справи відсутні документально підтверджені витрати цивільного позивача на правничу допомогу, витрати на правничу допомогу не підлягають задоволенню.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави, документально підтверджені процесуальні витрати за виконання Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром судової (транспортно-товарознавчої) експертизи у кримінальному провадженні, що становить 6239,80 гривень. 
Долю речових доказів у кримінальному провадженні вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_7 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.
Керуючись статтями 349, 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,
у х в а л и в :

ОСОБА_7  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 289 КК України та призначити покарання у  виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік.
Начальнику Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачого здійснювати контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_7 , а у разі його звільнення з військової служби, контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.
У разі звільнення з військової служби, зобов`язати засудженого  ОСОБА_7 згідно ч.1 ст.76 КК України, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 254496 ( двісті п`ятдесят чотири тисячі чотириста дев`яносто шість) грн., 83 коп., моральну шкоду в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 коп. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Речові докази у кримінальному провадженні:
– черевики зеленого кольору, тактичну футболку зеленого кольору, флісову кофту зеленого кольору, тактичну куртку в піксельний візерунок, які зберігаються в камері зберігання Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області за адресою: м. Яворів, вул. І. Франка, 15 Львівської області – повернути ОСОБА_7 ;
- змив з поверхні ручки перемикання коробки передач, змив з поверхні керма, змив з внутрішньої сторони ручки дверей водія, які зберігаються в камері зберігання Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області за адресою: м. Яворів, вул. І. Франка, 15 Львівської області – знищити;
- транспортний засіб марки «Voikswagen Passat CC» із державним номерним знаком НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 – залишити за власником ОСОБА_4 .
Скасувати арешт накладений на черевики зеленого кольору, тактичну футболку зеленого кольору, флісову кофту зеленого кольору, тактичну куртку в піксельний візерунок, накладений ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 21.10.2025 року.
Скасувати арешт накладений на автомобіль марки «Voikswagen Passat CC» державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , а також на змив з поверхні ручки перемикання коробки передач, змив з поверхні керма, змив з внутрішньої сторони ручки дверей водія, накладений ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 21.10.2025 року.
Стягнути з обвинуваченого  ОСОБА_7 в користь держави процесуальні витрати за виконання Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром судової (транспортно-товарознавчої) експертизи у розмірі 6239 (шість тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 80 коп. 
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.
Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8