ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/24376/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року (суддя Горбалінський В.В.) в справі № 160/24376/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:
визнання протиправними дій щодо відмови у звільненні його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 (через сімейні обставини) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
зобов`язання прийняти рішення про звільнення його з військової служби.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надана правова оцінка доводам позивача, що у змісті пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ щодо обставин, які є підставами для звільнення через сімейні обставини або з інших поважних причин, використано розділовий сполучник «або», який вказує на виділення одного поняття з кількох понять. Тобто, необхідність звільнення з військової служби передбачено двома окремими умовами, перша з яких - або через сімейні обставини, друга - або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті. 
Таким чином, наведена в підпункті "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ підстава звільнення під час дії венного стану через сімейні обставини є самостійною. 
Підставою для звільнення з військової служби можуть бути сімейні обставини, а саме догляд за хворими батьками, які потребують постійного стороннього догляду. Відповідно до висновків ЛКК, батьки позивача потребують постійного стороннього догляду. При цьому, "постійний догляд" - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження. 
Вважає, що для звільнення з військової служби достатньо надати документи, які підтверджують наявність сімейних обставин (в даному випадку хворі батьки за якими необхідно здійснювати постійний догляд), відповідно до яких позивач буде здійснювати догляд за хворими батьками. А тому, посилання суду на те, що звільнення з військової служби можливо у разі надання доказів наявності у батьків позивача інвалідності І чи ІІ групи є безпідставною. 
Одним із необхідних документів для звільнення з військової служби за сімейними обставинами є акт обстеження сімейного стану військовослужбовця, затверджений керівником ТЦК та СП, з інформацією про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд за особами, що його потребують. 
Судом першої інстанції не надано правової оцінки тим обставинам, що позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 для підтвердження факту здійснення постійного догляду за хворими батьками. 11 липня 2025 року комісією було проведено обстеження сімейно-майнового стану військовослужбовця. 
Комісія встановила (п. 12 акту), що сім`я військовослужбовця потребує: звільнення військовослужбовця з військової служби за мобілізацією від подальшого проходження військової служби для догляду за матір`ю та батьком, які потребують постійного стороннього догляду. 
Згідно з висновком начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 : «Згідно абзацу 4 п.п. «г» п. 2. ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець ОСОБА_1 , 1977 року народження, дійсно має обставини та підстави на звільнення з військової служби». 
Крім того, право позивача на звільнення з військової служби було звужене у порівнянні із попередньою редакцією статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Більше того, чинна редакція статті 26 зазначеного закону порушує рівність прав громадян залежно від їх статусу (військовозобов`язаний чи військовослужбовець), що є прямим порушенням норм Конституції України.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
22.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби відповідно до пп.“г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
26.07.2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 22.07.2025 року про звільнення з військової служби та прийнято рішення №1682/1152 про відмову у звільненні з військової служби.
Дане рішення обґрунтоване тим, що позивачем не надано документів, які підтверджують наявність інвалідності у батьків позивача, а також не надано витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність/наявність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, а саме – відомості про інших дітей, сестер чи братів батьків. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з висновками ЛКК №584 від 24.06.2025 року та №574 від 19.06.2025 року батько та мати позивача не здатні до самообслуговування та потребують постійного стороннього догляду відповідно. 
Суд першої інстанції вказав, що відповідачем правильно звернуто увагу, що позивачем до рапорту не додано документів на підтвердження наявності у його батьків інвалідності I чи II групи, як це вимагається положеннями абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII. Таких доказів позивач не надав і до суду. 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 (через сімейні обставини) Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 22 липня 2025 року звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Рішенням військової частини НОМЕР_1 від 26 липня 2025 року №1682/1152 відмовлено у звільненні ОСОБА_1 з військової служби з підстав на надання позивачем документів, які підтверджують наявність інвалідності у батьків позивача, а також не надано витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність/наявність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, а саме – відомості про інших дітей, сестер чи братів батьків. 
Спірним в цій справі є питання правомірності рішення відповідача про відмову у звільненні позивача з військової служби.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час апеляційного перегляду справи. 
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі – Закон № 3543-ХІІ, застосовується судом у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який також визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею 26 Закону № 2232-ХІІ встановлені підстави для звільнення з військової служби, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої якої передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, які дають підстави для звільнення з військової служби, відповідно до пункту 3 якої встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану, зокрема:
необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, (застосовується судом в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пунктом 12.11 розділу XIІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі - Інструкція №170, застосовується судом в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Пунктом 5 додатку 19 до Інструкції № 170 встановлено, що при поданні до звільнення з військової служби за підставою через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме:
26) у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи:
документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946;
висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді;
27) у разі необхідності здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи, за умови, що така особа є членом сім`ї військовослужбовця першого ступеня споріднення та відсутності інших членів сім`ї, які здійснюють постійний догляд;
для особи, яка зайнята доглядом,- документи, що підтверджують родинні зв`язки з цією особою, та документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду,- довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісіє, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946;
висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді;
Відтак, з огляду на приписи Інструкції № 170 позивач на підтвердження підстав для звільнення з військової служби за підставою через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», мав подати, зокрема, один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Позивачем до рапорту, поданого 22 липня 2025 року, не надано визначених цією інструкцією документів.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач при зверненні з рапортом про звільнення з військової служби не довів належними та допустимими доказами наявності сімейних обставин та інших поважних причин, які дають підстави для звільнення з військової служби, перелік яких установлено частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-ХІІ, та, відповідно, про необґрунтованість позовних вимог.
Доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції акту обстеження сімейного стану військовослужбовця, складеного ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Кривий Ріг 11 липня 2025 року, висновку начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 , за яким він має обставини та підстави на звільнення з військової служби», суд відхиляє, адже такий акт та висновок не є тими документами, якими підтверджується наявність сімейних обставин та інших поважних причин, які дають підстави для звільнення з військової служби, перелік яких установлено частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Суд погоджується з доводами позивача, що за положеннями пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ передбачено дві окремі підстави, перша з яких - через сімейні обставини, друга - з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті. 
Разом з тим, частина дванадцята статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначає перелік сімейних обставин та інших поважних причин, які дають підстави для звільнення з військової служби.
Саме ця норма на законодавчому рівні установлює перелік, у томі числі, сімейних обставин, які дають підстави для звільнення військовослужбовця з військової служби.
Отже, законодавцем установлено й до першої підстави (через сімейні обставини) відповідний перелік. 
Тому суд відхиляє аргумент апелянта, що підставою для звільнення з військової служби може бути така сімейна обставина, як догляд за хворими батьками, які потребують постійного стороннього догляду, й для звільнення з військової служби достатньо надати документи, які підтверджують наявність сімейних обставин (в даному випадку хворі батьки за якими необхідно здійснювати постійний догляд), відповідно до яких позивач буде здійснювати догляд за хворими батьками. 
Стосовно того, що право позивача на звільнення з військової служби звужене у порівнянні із попередньою редакцією статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чинна редакція статті 26 цього закону порушує рівність прав громадян залежно від їх статусу (військовозобов`язаний чи військовослужбовець), що є прямим порушенням норм Конституції України, суд зауважує, що застосована судом редакція статті 26 Закону №2232-ХІІ є чинною, неконституційної не визнана, тому правомірно застосована судом першої інстанції при вирішенні цієї справи.
Відтак, доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції про правомірність відмови позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року в справі №160/24376/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року в справі №160/24376/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 24 березня 2026 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 24 березня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко