Справа № 285/649/26
провадження у справі № 2-а/0285/28/26
РІШЕННЯ
Іменем України
16 березня 2026 року        м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого – судді Мозгового В.Б. 
за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О. 
розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області та Пасічника Сергія про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2026 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить скасувати постанову серії ББА №6450083 від 24.01.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно оскаржуваної постанови його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч.1 ст.121-3 та ч.2 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн за те, що він 23.01.2026 р. о 23 год. 50 хв. на автодорозі с. Городниця-Броницька Гута, 1 кілометр від с. Городниця, Звягельського району Житомирської області, керував автомобілем марки Volkswagen, номерний знау НОМЕР_1 в темну пори доби без увімкненого ближнього світла фар, під час зміни напрямку руху не подавав покажчики поворотів, був засніжений номерний знак, що не давало змоги визначити символи номерного знаку та не мав права керування, тобто посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п.2.1 (а), 2.9 (а) та 19.1 (а) ПДР.
Позивач посилаючись на те, що оскільки він автомобілем не керував, а також, що під час оформлення поліцейськими було порушено процесуальні норми (не зазначено пристрій на якій здійснювалася відео фіксація, не роз`яснено права тощо), просить суд позов задовольнити. 
Відповідач ГУНП в Житомирській області направив відзив на позовну заяву де просить в задоволенні позову відмовити.
Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, вислухавши пояснення представника позивача,суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що 24.01.2026 рокубуло винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії серії ББА №6450083, якою на позивача накладено штраф в розмірі 3400 грн., за порушення ним п.п.2.1 (а), 2.9 (а) та 19.1 (а) ПДР (а.с.9).
Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України "Про дорожній рух", Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Представник позивача стверджує, що останній не керував транспортним засобом.
На підтвердження правомірності винесеної постанови представник відповідача до відзиву на позовну заяву долучив файли із відеозаписом. Оскаржувана постанова містить посилання на відеофіксацію.
При дослідженні доданого до відзиву відеозапису, судом встановлено, що викладені у оскаржуваній постанові факти порушення позивачем вимог ПДР України, не знайшли свого підтвердження.
Судом оглянуті надані відповідачем відеозаписи та встановлено, зокрема, що з відеофайла (файл Шевчук №3), якій зроблено на автомобільний реєстратор, видно, що службовий поліцейський автомобіль з проблисковими маячками переслідує червоний автомобіль, але відео припиняється після того як червоний автомобіль повернув праворуч. На інших відео зафіксовано лише спілкування поліцейського з ОСОБА_1 та проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі. При цьому на них не зафіксовано сам факт зупинки автомобіля, як і не зафіксовано, що даним транспортним засобом керував ОСОБА_1 .. Крім того, під час спілкування з поліцейським, ОСОБА_1 заперечував факту керування автомобілем. Також з відеозаписів вбачається, що на заперечення ОСОБА_1 факту керування автомобілем, поліцейський повідомляє, що доказами цієї обставини, що саме він керував автомобілем, є відео та пояснення свідка. Разом з тим, відповідачем до відзиву не долучено зазначених доказів. 
Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Окрім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховний Суд зазначив, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Згідно з п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Разом з тим, матеріали адміністративної справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення ОСОБА_1 , керування транспортним засобом, в розумінні визначення передбаченого у вказаних вище нормативно-правових актах.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, в основу якого було покладено, доведений на його думку факт керування особою транспортним засобом та порушення ним під час керування ПДР. 
Як вбачається з вимог статті 280 КупАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, перш за все, чи було вчинено адміністративне правопорушення.
В даному випадку факт правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню. 
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122, ч.1 ст.121-3 та ч.2 ст.126 КУпАП, в зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав: копію договору про надання правової допомоги від 26.01.2026 року, копію квитанції про оплату правової допомоги згідно договору, від 20.02.2026 року на суму 5000,00 грн., детальний опис послуг, рахунок-фактуру №32 від 20.02.2026 р,, ордер від 03.02.2026 р.
При вирішенні питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу суд бере до уваги характер заявлених позовних вимог, що був предметом розгляду, значення даної справи для позивача, а також обсяг наданих послуг та затрачений час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Так, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, суд вважає за необхідне зазначити про те, що підстави для надання таких послуг слугувало прийняття відповідачем рішення, яке не ґрунтувалося на доказах, а тому визнано судом протиправним та скасовано.
Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн., що відповідає реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
У відповідності до ст. 139 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягає стягненню у користь позивача судовий збір у сумі 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 134, 139, 293, 295 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області та Пасічника Сергія про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності – задовольнити повністю.
Скасувати постанову серії ББА №6450083 від 24.01.2026 року про накладення на  ОСОБА_1  адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн, за порушення ч. 2 ст. 122, ч.1 ст.121-3 та ч.2 ст.126 КУпАП та провадження по справі закрити. 
Стягнути на користь  ОСОБА_1  за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області сплачений ним судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 
Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий